





reede, 4. detsember 2020



    
Ülevaade intressidest, KKM'idest ja viivisemääradest 




Eilse maksepuhkuste ülevaate tegemisel käisin siis taaskord üle kõik oma laenulepingud (ka need, mis juba tervenisti ära makstud) ja koostasin ülevaatliku tabeli intressidest, krediidikulukusemääradest ja viivisemääradest. Oluline on siinkohal siis rõhutada kahte asja:

1) maksimaalne KKM on Eesti Vabariigis defineeritud kui 3-kordne Eesti Panga poolt avaldatud tarbijakrediidi keskmine krediidikulukuse määr (selle kohta leiab jooksvalt infot siit, tänase 04.12.2020 seisuga on see 20,52% - seega lubatud on 20,52%*3 = 61,56%)

2) maksimaalne lubatud viivisemäär on 3-kordne maksimummäär (tänase seisuga on maksimummäär 8% aastas (0,022% päevas), seega lubatud on maksimaalselt 24% aastas ehk 0,066% päevas).




Tabelis toodud intressid ja KKM-id on aasta kohta ja viivisemäärad on päeva kohta. Järjestatud on KKMi järgi suuremast väiksemaks.












    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, intressid, seadused  

 




neljapäev, 3. detsember 2020



   
Maksepuhkuste välimääraja, 1. osa - krediidikontod 




Proovin kokku panna erinevate laenufirmade maksepuhkuste poliitikad ja reaalsed praktikad. Aga julgen juba ennetavalt öelda, et ega need maksepuhkused mingi imevits ei ole. Ajutiselt jah aitab kuupõhiselt maksed allapoole viia, aga hiljem tuleb see siiski paraja kuhjaga tagasi maksta. Sisuliselt olen ma need kõik ise suuremas või väiksemas rumaluses ka järgi proovinud. Ei soovita seda mitte kellelegi.
Alustaks krediidikontodest.
Raha24 - sisuliselt maksepuhkuse võimalus puudub. Samuti ei paku nad võimalust maksekuupäevi pikendada. Lihtsam ja oluliselt odavam on võlgu jääda, kui hakata erikokkuleppeid otsima.
Creditstar - põhiosa maksepuhkus on olemas ja seda tuleb iga kuu eraldi taotleda. Valem on üsna lihtne ja teatud mõttes võib öelda ka, et õiglane. Kui graafikujärgne makse on näiteks 100 EUR ja sellest intressiosa on 70 EUR, siis saategi lihtsa vaevaga ja täiesti automaatselt võtta niiöelda puhkuse, makstate selle 70 EUR ära ja järgmine osamakse lükkub 30 päeva tagusesse tulevikku. Võimalik on ka 15-päevane pikendus võtta, mis siis läheks antud näite puhul maksma 35 EUR.
Monefit - põhiolemus sama, mis Creditstaril, aga lisandub väike paindlikkuse nüanss. Oletame taaskord, et kuumakse 100 EUR, intress 70 EUR. Maksate siis selle 70 EUR ära ja maksepäev lükkub edasi 30 päeva. Aga lisapaindlikkuse annab siin see, et maksepäeva saab edasi lükata praktiliselt iga päev, ühe päeva kaupa. Ja kui natuke on ikkagi vaba raha ka pärast pikendamist, siis võite suvalisel hetkel X EUR põhiosa vähendamisse kanda. Creditstar selles osas mingit kiirendatud põhiosa vähendamist ei luba.
Ferratum - maksepuhkust saab kasutada maksimaalselt 2 korda 12 kuulise perioodi jooksul. Selle jaoks tuleb esitada eraldi avaldus ja loota, et neile see sobib. Aga uskuge mind - alati sobib, sest see on neile lihtsalt megakasumlik. Sisuliselt suureneb selle maksepuhkusega teie laenu põhiosa jääk. Järgmisel kuul pärast maksepuhkust saate arve, kust avastate, et kui enne puhkust oli põhiosajääk näiteks 1200 EUR, siis pärast seda on see muutunud 1270 EUR peale. Seega, järgmised paar kuud saate tasuda mõnuga ainult intresse. Rääkimata sellest, et Ferratumi intress on konkurentsitult kõige suurem kõigi krediidikonto pakkujate seas. Ega nad ei varja ka seda, kohe avalehel on neil kirjas - krediidi kulukuse maksimaalne määr on 61,51 % aastas (seaduse järgi on tänase seisuga lubatud maksimum 61,56% - seega lausa 0,05% on nad kuskilt suutnud pigistada). Igal juhul - kui vähegi võimalik, siis Ferratumi maksepuhkust palun ärge kasutage. Loomulikult on mõistlikum nende teenuseid üldse mitte kasutada, aga see on juba omaette teema.
Credit24 - kogu jutt, mis sai Ferratumi kohta kirja pandud, kehtib ka credit24 puhul. Ainus vahe on see, et nende krediidi kulukusemäär on lausa enneolematu 60,96%. Hoidke eemale ja kui juba kasutate, siis ärge maksepuhkust küll võtke. Odavam on võlgu jääda, lasta 5-eur trahv endale määrata ja natuke viiviseid tiksutada.
Placet Group (smsraha, smsmoney, laen) - siin kehtib sisuliselt sama jutt, mis Monefiti puhul. Maksate vaid intressimakse ja saate oma osamakse 30 päeva peale ära pikendada. Aga ei lisanud seda paindlikkuse nüanss - valikus ongi vaid 30 päeva. Aga seejärel võite suvaliselt hetkel lisasummasid põhiosa katteks maksta, mille peale tehakse teile automaatselt uus maksegraafik. Ehk siis näiteks - oletame, et teil on 1000 EUR krediiti 36 kuu peale, kuumakse seal kuskil 48 EUR kandis (nende KKM on credit24 ja ferratumiga võrreldes lausa "ingellik" 49%). Satute kohe hätta ja vaatate, et tavapärase 48 EUR asemel suudate maksta vaid intressi 35 EUR. Tasute selle ära. Seejärel tekib ikkagi keset kuud kuskilt lisaraha, 30 EUR. Panete selle ka Placeti arvele. Nende süsteemid võtavad selle hetkega vastu (makseid töödeldakse tõeliselt kiiresti) ja koheselt tehakse teile nüüd 970 EUR peale juba eelnevalt fikseeritud laenuperioodi (36 kuud) peale uus graafik. Keegi selleks luba ei küsi, allkirjastama midagi ei pea. Nüüd lihtsalt ongi uus leping justkui sõlmitud. Kuumakse langeb ka - ilmselt lausa 46 EUR peale.




Selline seis siis meie tuntumate krediidikontode ja krediidiliinide pakkujate paindlikkusega maksete tegemisel ja nende ümbermängimisel. Homme-ülehomme käsitlen juba muid tarbimislaene ja ka suurpankade tingimusi samuti.




    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud, maksepuhkused  

 


   
Kannatlik kannatamine 



Võlglane peab olema kannatlik. Kiireid lahendusi pole. Mis on ka iseenesest loogiline, sest probleem ei tekkinud ju ka üleöö vaid aastate jooksul. Seega oleks ju naiivne loota või uskuda, et probleem kaob ära kiiremini kui ta tekkis. Eeldused selleks lihtsalt puuduvad. Ma tooksin võrdlusena ülekaalulisuse, mis ei teki üldjuhul samuti paari päevaga - sellest kõigest lahti saamine võtab samuti väga palju aega. See on kõik üks meeletult pikk ja distsipliini nõudev tegevus, mis lõpuks sihile viib. Ükskõik, kas tegemist siis liigsete kilode või liigsete kohustustega. Nendega saabki võidelda vaid samm-sammult, pidevalt oma tulemusi Excelist piiludes ja neid sinna sisestades. Ennekõike tuleb olla enda vastu aus. Et kirja läheksid ka kõik libastumised (me oleme ikkagi inimesed!), kõik edusammud. Sest kui algandmed on valed, siis ei tule lõpuks ka tulemus õige.
Eestlane on alati üks kannataja olnud. Meie kultuuris on täiesti levinud laused nagu "Kaua sa kannatad", "Kannatame ära", "Kes kannatab, see kaua elab" jne. Muudkui aga kannatame kannatlikult.
Minu viimase aja kannatlikkuse näide on asjaolu, et Google võttis mu blogi liikluse uurimise alla. Juba 6. novembrist alates on selle tõttu suuresti häiritud reklaamide näitamine (heal juhul 1-2% tavapärasest mahust on nähtaval). Täpset põhjust nad ei avaldanud, aga usun, et ilmselt on selleks Delfi artiklid, mis lihtsalt aegajalt külastatavuse ebanormaalselt lakke viivad. Kui reeglina tehakse päeva jooksul siin 600-700 klikki, siis Delfi artiklite abil lendavad need numbrid 4000-5000 peale. Kahjuks ei olegi kusjuures mitte midagi muud teha, kui oodata. Homme saab juba 4 nädalat täis. Nende enda lause ütleb niimoodi: "While this ad serving limit typically impacts publishers for less than 30 days, it may take longer in some cases." Ehk siis enamasti läheb alla 30 päeva, aga mõnikord võib ka kauem minna. Väga julgustav lause, eks ole. Teine kannatusi põhjustav asjaolu on juba natuke lootusetum juhtum. See on siis antud blogi originaalaadressi blokeerimine Facebooki poolt (kes iganes selle ka ei algatanud). Facebooki ja Google ühine joon on see, et klienditugi sisuliselt puudub ja mingit abi ega selgitust sealt loota ei ole. Miks see kõik aga üldse oluline on? Aga tegelikult on see mulle oluline rahakaotus. Avaldan siinkohal summa, mille ma Google Adsense abiga oktoobris siis reaalselt teenisin (õnneks maksti see ka vaatamata uurimise all olemisele välja) - see summa oli 141,61 EUR. Ja see laekus täiesti reaalselt mu pangakontole (maksjaks Google Ireland Limited). Ma tõesti loodan, et peagi saab sellele kannatusele punkt pandud ja kõik laheneb edukalt. See on siiski väga oluline lisateenistus minu olukorras. Seniks aga kannatan kannatlikult edasi. Võitlus jätkub! 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: facebook, google, seisund, vaim  

 


kolmapäev, 2. detsember 2020



   
Suud puhtaks - ETVs räägiti võlaorjusest 



Eile jõudis võlaorjusega seonduv teema ka lõpuks laiema kajastuseni meie rahvusringhäälingus, Urmas Vaino juhitud "Suud puhtaks" oli selle tarbeks kokku kutsunud üsna adekvaatse ja asjaliku kolleegiumi (järelevaadatav siit). Kuna ma ka vaikselt juba selle ala asjatundja omal kombel olen, siis vaatasin saadet teatud ärevuse ja huviga. Nii keskendunult pole ma ilmselt ühtegi telesaadet juba vägagi pikka aega vaadanud.

Mis ma siis aga kokkuvõttes öelda oskan? Suurim kahju on sellest, et mitte ükski inkasso esindaja ei leidnud teed saatesse. Olgem ausad - just need asutused on meil suures plaanis selleks kurjajuureks. Keegi neid ei kontrolli, mingeid reegleid ega seaduseid nad eriti täitma ei pea. Lisaks on kogu nende suhtlus pehmelt öeldes ülbe ja võlglase vaimset tervist hävitav. Aga selgus, et ega nad ei vaja ka oma tegevuseks mingit litsenti või tegevusluba. Kokkuvõttes teevad nad, mis ise tahavad. Saates toodi välja ka üks konkreetne nõue, kus Julianus Inkasso (väidetavalt siis inkassomaailmas turuliider) oli suutnud suvalisi numbreid põhinõudele lisades muuta 4000 EUR võlgnevuse 81000 EUR nõudeks. Seejuures oli isegi arvutuskäik ebakorrektne. Vabanduseks oli toodud, et see kõik toimus automaatprotsessina. Jajah, usutav.

Natuke häiriv oli minu jaoks tegelikult ka Big Bank esindaja üleskutse, et tulge kõik ja rääkige, kui teil mure on. Et nemad on pank ja pangal on lahendused olemas, isegi kui võlglasel ei ole omalt poolt lahendusi pakkuda. Võibolla tõesti kuskil kõrgemal tasandil on see suhtumine vastav, aga tavapärased klienditeenindajad ja haldurid, kelle juurde pöördudes satud, ei ole sugugi nii vastutulelikud. Ei erine see eriti SMS-laenu pakkujate suhtumisest.
Mis mind ennast aga kogu selle saate juures ehmatas või üllatas, oli fakt, et mitte miski enam ei üllatanud. Vist on seegi juba märk sellest, et ma olen kogu selle asja sees nii kaua ja nii intensiivselt olnud, et olen teatud normaalsuse kaotanud. Ainuke kulme kergitama panev asjaolu oli ehk see, et see pidavat olema nii tavapärane, et laenu võetakse oma lähedaste nimel nende teadmata. See on midagi sellist, mida mina oma kõige pimedamatel sõltuvuse päevadel ja öödel isegi mõelda poleks suutnud. Teise inimese identiteedi kasutamine kisub juba sinna kriminaalse maailma poole. Ma küll võisin tegutseda majanduslikult ja rahaliselt viimase jobuna, aga kurjategija mõtteviis vist puudub minust täielikult.
Igal juhul oli tegemist vajaliku saatega, aga samas on see üldises mõttes ikka korralikuks ohumärgiks, kui selline teema juba mainstreamiks muutuma hakkab. Need numbrid ja kasvud, mis viimase aastaga võlgade osas välja toodi, olid päris muljetavaldavad. Eks näis, kuhu see kõik lõpuks viib ja kas riiklikul tasandil kuidagi inkassode talitsemise osas ka midagi ette võtma hakatakse. 


    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, inimesed, meedia, seadused  

 




teisipäev, 1. detsember 2020



   
Advendiaeg on alanud 



Järjekordne kuu on üle elatud ja olukord tänu abistajatele parem kui sel aastal üldse olnud ongi. Aga selle kõige taustal tuleb siiski jätkuvalt märkida, et loomulikult on seis endiselt väga kriitiline ja raske. Jah, hetkeseisuga tõesti enam ühtegi jooksvat võlgnevust ei ole ja samuti on oluliselt vähenenud ka käärid sissetulekute ja kohustuste vahel, aga ikkagi on see kõik kaugel normaalsusest ja kaugel heast seisust. Aga jõulud peaksid vähemalt rahulikud tulema ja töötulemused peaksid ka nüüd paranema. Sest hommikul ärgates ja õhtul uinudes ei ole enam seda meeletut ängi, et mida küll ette võtta. Hetkel on pigem laual siiski positiivsed valikud - kuidas arvel olevat raha võimalikult efektiivselt ära kasutada. Aga see tunne, et mu põhimure tööpäeva alustades on seotud tööülesannete ja mitte võlgade või muude ärevushäireid tekitavate asjadega, on lihtsalt meeletult mõnus ja kergendav. Ma olin tegelikult selle tunde juba isegi ära suutnud unustada.
Kui tuua võrdlus meditsiiniga, siis sisuliselt on mind hetkel koomast välja toodud, aga endiselt hoitakse mind intensiivravi palatis tähelepaneliku jälgimise all. Igakülgne abi (ka need Bondora ülekanded - info blogi päises) on endiselt äärmiselt vajalik ja teretulnud.
Mul on hästi hea meel tõdeda, et vähemalt kaks minu saatusekaaslast (AMOV blogija ja üks kirjakirjutaja) on samuti leidnud suurt abi just kaaskodanikelt. See annab usku ja lootust. Meie inimesed, Eesti inimesed, ongi ilusad ja head. Suur aitäh kõigile, kes leiavad endast selle hetke ja võimaluse anda abi seal, kus seda vajatakse. Täna algas jõulukuu ja ikka öeldakse ju, et just see on aeg, mil juhtub palju imesid ja palju head. On ju juba aegade algusest isegi sõdades jõulurahust kinni peetud. Kaunist advendiaega kõigile! 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi, inimesed, seisund  

 

Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





reede, 4. detsember 2020



    
Ülevaade intressidest, KKM'idest ja viivisemääradest 




Eilse maksepuhkuste ülevaate tegemisel käisin siis taaskord üle kõik oma laenulepingud (ka need, mis juba tervenisti ära makstud) ja koostasin ülevaatliku tabeli intressidest, krediidikulukusemääradest ja viivisemääradest. Oluline on siinkohal siis rõhutada kahte asja:

1) maksimaalne KKM on Eesti Vabariigis defineeritud kui 3-kordne Eesti Panga poolt avaldatud tarbijakrediidi keskmine krediidikulukuse määr (selle kohta leiab jooksvalt infot siit, tänase 04.12.2020 seisuga on see 20,52% - seega lubatud on 20,52%*3 = 61,56%)

2) maksimaalne lubatud viivisemäär on 3-kordne maksimummäär (tänase seisuga on maksimummäär 8% aastas (0,022% päevas), seega lubatud on maksimaalselt 24% aastas ehk 0,066% päevas).




Tabelis toodud intressid ja KKM-id on aasta kohta ja viivisemäärad on päeva kohta. Järjestatud on KKMi järgi suuremast väiksemaks.












    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, intressid, seadused  

 




neljapäev, 3. detsember 2020



   
Maksepuhkuste välimääraja, 1. osa - krediidikontod 




Proovin kokku panna erinevate laenufirmade maksepuhkuste poliitikad ja reaalsed praktikad. Aga julgen juba ennetavalt öelda, et ega need maksepuhkused mingi imevits ei ole. Ajutiselt jah aitab kuupõhiselt maksed allapoole viia, aga hiljem tuleb see siiski paraja kuhjaga tagasi maksta. Sisuliselt olen ma need kõik ise suuremas või väiksemas rumaluses ka järgi proovinud. Ei soovita seda mitte kellelegi.
Alustaks krediidikontodest.
Raha24 - sisuliselt maksepuhkuse võimalus puudub. Samuti ei paku nad võimalust maksekuupäevi pikendada. Lihtsam ja oluliselt odavam on võlgu jääda, kui hakata erikokkuleppeid otsima.
Creditstar - põhiosa maksepuhkus on olemas ja seda tuleb iga kuu eraldi taotleda. Valem on üsna lihtne ja teatud mõttes võib öelda ka, et õiglane. Kui graafikujärgne makse on näiteks 100 EUR ja sellest intressiosa on 70 EUR, siis saategi lihtsa vaevaga ja täiesti automaatselt võtta niiöelda puhkuse, makstate selle 70 EUR ära ja järgmine osamakse lükkub 30 päeva tagusesse tulevikku. Võimalik on ka 15-päevane pikendus võtta, mis siis läheks antud näite puhul maksma 35 EUR.
Monefit - põhiolemus sama, mis Creditstaril, aga lisandub väike paindlikkuse nüanss. Oletame taaskord, et kuumakse 100 EUR, intress 70 EUR. Maksate siis selle 70 EUR ära ja maksepäev lükkub edasi 30 päeva. Aga lisapaindlikkuse annab siin see, et maksepäeva saab edasi lükata praktiliselt iga päev, ühe päeva kaupa. Ja kui natuke on ikkagi vaba raha ka pärast pikendamist, siis võite suvalisel hetkel X EUR põhiosa vähendamisse kanda. Creditstar selles osas mingit kiirendatud põhiosa vähendamist ei luba.
Ferratum - maksepuhkust saab kasutada maksimaalselt 2 korda 12 kuulise perioodi jooksul. Selle jaoks tuleb esitada eraldi avaldus ja loota, et neile see sobib. Aga uskuge mind - alati sobib, sest see on neile lihtsalt megakasumlik. Sisuliselt suureneb selle maksepuhkusega teie laenu põhiosa jääk. Järgmisel kuul pärast maksepuhkust saate arve, kust avastate, et kui enne puhkust oli põhiosajääk näiteks 1200 EUR, siis pärast seda on see muutunud 1270 EUR peale. Seega, järgmised paar kuud saate tasuda mõnuga ainult intresse. Rääkimata sellest, et Ferratumi intress on konkurentsitult kõige suurem kõigi krediidikonto pakkujate seas. Ega nad ei varja ka seda, kohe avalehel on neil kirjas - krediidi kulukuse maksimaalne määr on 61,51 % aastas (seaduse järgi on tänase seisuga lubatud maksimum 61,56% - seega lausa 0,05% on nad kuskilt suutnud pigistada). Igal juhul - kui vähegi võimalik, siis Ferratumi maksepuhkust palun ärge kasutage. Loomulikult on mõistlikum nende teenuseid üldse mitte kasutada, aga see on juba omaette teema.
Credit24 - kogu jutt, mis sai Ferratumi kohta kirja pandud, kehtib ka credit24 puhul. Ainus vahe on see, et nende krediidi kulukusemäär on lausa enneolematu 60,96%. Hoidke eemale ja kui juba kasutate, siis ärge maksepuhkust küll võtke. Odavam on võlgu jääda, lasta 5-eur trahv endale määrata ja natuke viiviseid tiksutada.
Placet Group (smsraha, smsmoney, laen) - siin kehtib sisuliselt sama jutt, mis Monefiti puhul. Maksate vaid intressimakse ja saate oma osamakse 30 päeva peale ära pikendada. Aga ei lisanud seda paindlikkuse nüanss - valikus ongi vaid 30 päeva. Aga seejärel võite suvaliselt hetkel lisasummasid põhiosa katteks maksta, mille peale tehakse teile automaatselt uus maksegraafik. Ehk siis näiteks - oletame, et teil on 1000 EUR krediiti 36 kuu peale, kuumakse seal kuskil 48 EUR kandis (nende KKM on credit24 ja ferratumiga võrreldes lausa "ingellik" 49%). Satute kohe hätta ja vaatate, et tavapärase 48 EUR asemel suudate maksta vaid intressi 35 EUR. Tasute selle ära. Seejärel tekib ikkagi keset kuud kuskilt lisaraha, 30 EUR. Panete selle ka Placeti arvele. Nende süsteemid võtavad selle hetkega vastu (makseid töödeldakse tõeliselt kiiresti) ja koheselt tehakse teile nüüd 970 EUR peale juba eelnevalt fikseeritud laenuperioodi (36 kuud) peale uus graafik. Keegi selleks luba ei küsi, allkirjastama midagi ei pea. Nüüd lihtsalt ongi uus leping justkui sõlmitud. Kuumakse langeb ka - ilmselt lausa 46 EUR peale.




Selline seis siis meie tuntumate krediidikontode ja krediidiliinide pakkujate paindlikkusega maksete tegemisel ja nende ümbermängimisel. Homme-ülehomme käsitlen juba muid tarbimislaene ja ka suurpankade tingimusi samuti.




    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud, maksepuhkused  

 


   
Kannatlik kannatamine 



Võlglane peab olema kannatlik. Kiireid lahendusi pole. Mis on ka iseenesest loogiline, sest probleem ei tekkinud ju ka üleöö vaid aastate jooksul. Seega oleks ju naiivne loota või uskuda, et probleem kaob ära kiiremini kui ta tekkis. Eeldused selleks lihtsalt puuduvad. Ma tooksin võrdlusena ülekaalulisuse, mis ei teki üldjuhul samuti paari päevaga - sellest kõigest lahti saamine võtab samuti väga palju aega. See on kõik üks meeletult pikk ja distsipliini nõudev tegevus, mis lõpuks sihile viib. Ükskõik, kas tegemist siis liigsete kilode või liigsete kohustustega. Nendega saabki võidelda vaid samm-sammult, pidevalt oma tulemusi Excelist piiludes ja neid sinna sisestades. Ennekõike tuleb olla enda vastu aus. Et kirja läheksid ka kõik libastumised (me oleme ikkagi inimesed!), kõik edusammud. Sest kui algandmed on valed, siis ei tule lõpuks ka tulemus õige.
Eestlane on alati üks kannataja olnud. Meie kultuuris on täiesti levinud laused nagu "Kaua sa kannatad", "Kannatame ära", "Kes kannatab, see kaua elab" jne. Muudkui aga kannatame kannatlikult.
Minu viimase aja kannatlikkuse näide on asjaolu, et Google võttis mu blogi liikluse uurimise alla. Juba 6. novembrist alates on selle tõttu suuresti häiritud reklaamide näitamine (heal juhul 1-2% tavapärasest mahust on nähtaval). Täpset põhjust nad ei avaldanud, aga usun, et ilmselt on selleks Delfi artiklid, mis lihtsalt aegajalt külastatavuse ebanormaalselt lakke viivad. Kui reeglina tehakse päeva jooksul siin 600-700 klikki, siis Delfi artiklite abil lendavad need numbrid 4000-5000 peale. Kahjuks ei olegi kusjuures mitte midagi muud teha, kui oodata. Homme saab juba 4 nädalat täis. Nende enda lause ütleb niimoodi: "While this ad serving limit typically impacts publishers for less than 30 days, it may take longer in some cases." Ehk siis enamasti läheb alla 30 päeva, aga mõnikord võib ka kauem minna. Väga julgustav lause, eks ole. Teine kannatusi põhjustav asjaolu on juba natuke lootusetum juhtum. See on siis antud blogi originaalaadressi blokeerimine Facebooki poolt (kes iganes selle ka ei algatanud). Facebooki ja Google ühine joon on see, et klienditugi sisuliselt puudub ja mingit abi ega selgitust sealt loota ei ole. Miks see kõik aga üldse oluline on? Aga tegelikult on see mulle oluline rahakaotus. Avaldan siinkohal summa, mille ma Google Adsense abiga oktoobris siis reaalselt teenisin (õnneks maksti see ka vaatamata uurimise all olemisele välja) - see summa oli 141,61 EUR. Ja see laekus täiesti reaalselt mu pangakontole (maksjaks Google Ireland Limited). Ma tõesti loodan, et peagi saab sellele kannatusele punkt pandud ja kõik laheneb edukalt. See on siiski väga oluline lisateenistus minu olukorras. Seniks aga kannatan kannatlikult edasi. Võitlus jätkub! 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: facebook, google, seisund, vaim  

 


kolmapäev, 2. detsember 2020



   
Suud puhtaks - ETVs räägiti võlaorjusest 



Eile jõudis võlaorjusega seonduv teema ka lõpuks laiema kajastuseni meie rahvusringhäälingus, Urmas Vaino juhitud "Suud puhtaks" oli selle tarbeks kokku kutsunud üsna adekvaatse ja asjaliku kolleegiumi (järelevaadatav siit). Kuna ma ka vaikselt juba selle ala asjatundja omal kombel olen, siis vaatasin saadet teatud ärevuse ja huviga. Nii keskendunult pole ma ilmselt ühtegi telesaadet juba vägagi pikka aega vaadanud.

Mis ma siis aga kokkuvõttes öelda oskan? Suurim kahju on sellest, et mitte ükski inkasso esindaja ei leidnud teed saatesse. Olgem ausad - just need asutused on meil suures plaanis selleks kurjajuureks. Keegi neid ei kontrolli, mingeid reegleid ega seaduseid nad eriti täitma ei pea. Lisaks on kogu nende suhtlus pehmelt öeldes ülbe ja võlglase vaimset tervist hävitav. Aga selgus, et ega nad ei vaja ka oma tegevuseks mingit litsenti või tegevusluba. Kokkuvõttes teevad nad, mis ise tahavad. Saates toodi välja ka üks konkreetne nõue, kus Julianus Inkasso (väidetavalt siis inkassomaailmas turuliider) oli suutnud suvalisi numbreid põhinõudele lisades muuta 4000 EUR võlgnevuse 81000 EUR nõudeks. Seejuures oli isegi arvutuskäik ebakorrektne. Vabanduseks oli toodud, et see kõik toimus automaatprotsessina. Jajah, usutav.

Natuke häiriv oli minu jaoks tegelikult ka Big Bank esindaja üleskutse, et tulge kõik ja rääkige, kui teil mure on. Et nemad on pank ja pangal on lahendused olemas, isegi kui võlglasel ei ole omalt poolt lahendusi pakkuda. Võibolla tõesti kuskil kõrgemal tasandil on see suhtumine vastav, aga tavapärased klienditeenindajad ja haldurid, kelle juurde pöördudes satud, ei ole sugugi nii vastutulelikud. Ei erine see eriti SMS-laenu pakkujate suhtumisest.
Mis mind ennast aga kogu selle saate juures ehmatas või üllatas, oli fakt, et mitte miski enam ei üllatanud. Vist on seegi juba märk sellest, et ma olen kogu selle asja sees nii kaua ja nii intensiivselt olnud, et olen teatud normaalsuse kaotanud. Ainuke kulme kergitama panev asjaolu oli ehk see, et see pidavat olema nii tavapärane, et laenu võetakse oma lähedaste nimel nende teadmata. See on midagi sellist, mida mina oma kõige pimedamatel sõltuvuse päevadel ja öödel isegi mõelda poleks suutnud. Teise inimese identiteedi kasutamine kisub juba sinna kriminaalse maailma poole. Ma küll võisin tegutseda majanduslikult ja rahaliselt viimase jobuna, aga kurjategija mõtteviis vist puudub minust täielikult.
Igal juhul oli tegemist vajaliku saatega, aga samas on see üldises mõttes ikka korralikuks ohumärgiks, kui selline teema juba mainstreamiks muutuma hakkab. Need numbrid ja kasvud, mis viimase aastaga võlgade osas välja toodi, olid päris muljetavaldavad. Eks näis, kuhu see kõik lõpuks viib ja kas riiklikul tasandil kuidagi inkassode talitsemise osas ka midagi ette võtma hakatakse. 


    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, inimesed, meedia, seadused  

 




teisipäev, 1. detsember 2020



   
Advendiaeg on alanud 



Järjekordne kuu on üle elatud ja olukord tänu abistajatele parem kui sel aastal üldse olnud ongi. Aga selle kõige taustal tuleb siiski jätkuvalt märkida, et loomulikult on seis endiselt väga kriitiline ja raske. Jah, hetkeseisuga tõesti enam ühtegi jooksvat võlgnevust ei ole ja samuti on oluliselt vähenenud ka käärid sissetulekute ja kohustuste vahel, aga ikkagi on see kõik kaugel normaalsusest ja kaugel heast seisust. Aga jõulud peaksid vähemalt rahulikud tulema ja töötulemused peaksid ka nüüd paranema. Sest hommikul ärgates ja õhtul uinudes ei ole enam seda meeletut ängi, et mida küll ette võtta. Hetkel on pigem laual siiski positiivsed valikud - kuidas arvel olevat raha võimalikult efektiivselt ära kasutada. Aga see tunne, et mu põhimure tööpäeva alustades on seotud tööülesannete ja mitte võlgade või muude ärevushäireid tekitavate asjadega, on lihtsalt meeletult mõnus ja kergendav. Ma olin tegelikult selle tunde juba isegi ära suutnud unustada.
Kui tuua võrdlus meditsiiniga, siis sisuliselt on mind hetkel koomast välja toodud, aga endiselt hoitakse mind intensiivravi palatis tähelepaneliku jälgimise all. Igakülgne abi (ka need Bondora ülekanded - info blogi päises) on endiselt äärmiselt vajalik ja teretulnud.
Mul on hästi hea meel tõdeda, et vähemalt kaks minu saatusekaaslast (AMOV blogija ja üks kirjakirjutaja) on samuti leidnud suurt abi just kaaskodanikelt. See annab usku ja lootust. Meie inimesed, Eesti inimesed, ongi ilusad ja head. Suur aitäh kõigile, kes leiavad endast selle hetke ja võimaluse anda abi seal, kus seda vajatakse. Täna algas jõulukuu ja ikka öeldakse ju, et just see on aeg, mil juhtub palju imesid ja palju head. On ju juba aegade algusest isegi sõdades jõulurahust kinni peetud. Kaunist advendiaega kõigile! 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi, inimesed, seisund  

 

Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





esmaspäev, 30. november 2020



    
Sõprus ja raha 



"Tere! Kas sa muda ka mängid?" Just nende sõnadega tutvustas see noormees end mulle juba üle 22 aasta tagasi. MUD või muda oli üks suhteliselt legendaardne arvutimäng 1990ndatel. Kui huvi, siis selle kohta saab põgusa ülevaate näiteks siit. Seda mängu ma küll mänginud polnud ja pole ka hiljem seda kunagi proovinud, aga ometigi kujunes sellest kõigest üks tänaseni kestev sõprus. Ühiseid huvisid oli meil piisavalt ja sama palju ka ühiseid tegevusi. Viimasel ajal on küll reaalne suhtlus kolinud pigem Facebooki ja Messengeri, aga see pole sugugi seda kõike kuidagi kaugemaks muutnud. Ka oli tema üks esimesi, kellele ma veebruaris oma suurest kokku keeratud jamast teada andsin. Kunagi septembris kirjutasin põgusalt mentorlusest, mida minusugused hädalised hädasti vajaks. Samas ei mõistnud ma sel hetkel, et ilmselt oli see mentor mul juba siis tegelikult just selle sõbra näol olemas.

19. novembril küsis ta mult ootamatult: "Tsau, kle palju sul sealt pensionifondist tulemas on, kui saladus pole? Äkki sa isegi ütlesid a ma ei mäleta lihtsalt". Kui olin täpse ülevaate ära andnud, siis selgus, et ta pakub mulle selle tagatisel laenu. Seejuures ei võta ta ise mitte sentigi kasumit selle pealt. Minu küsimuse peale, miks ta seda teeb, vastas ta nii: "Isa ikka õpetanud et ära tee teistele seda mis sa ei taha et sulle tehtaks. Ja sealt siis teistpidi võttes - et tee teistele seda mida tahad et sulle tehtaks. Ehk et siis loodan, et kunagi kui mul peaks olema sama suur jama siis keegi ikka aitab. Karma noh". Igal juhul, me sõlmisime konkreetse laenulepingu, digiallkirjastasime ära ja 23. novembri hommikuks oligi see 18000 eurot minu pangakontol. Selle kõige taustal tegin ka vastava postituse ja asusin plaani pidama. Arutlesin päris paljude inimestega, mis strateegia täpsemalt võtta, et saadav kasu oleks võimalikult suur. Hetkeseisuga olen sellest rahast ära kulutanud veidi alla poole - ehk siis üle 9000 on endiselt veel pangakontol. Ära olen maksnud kaks kallimat lepingut - monefit ja credit24, lisaks klaarisin ära kõik jooksvad võlgnevused ja olen otsinud ka erinevaid kokkuleppeid teiste firmade juures põhiosa vähendamiseks. Kogu see protsess on tegelikult veel pooleli, aga tulemused on juba silmaga näha. Panen siia võrdluseks kaks tabelit - esimene neist siis enne seda tehingut ja teine kajastab tänast seisu.







Seejuures on huvitav asjaolu tekkinud ühe konkreetse firma ja lepinguga. Jätan praegu nime igaks juhuks mainimata. Mul oli nende juures laen suuruses 2600 EUR ja kuumaksega 148 EUR. Seejuures meeletult kõrge intressiga (KKM oli sinna 61% lähedusse, mis ongi absoluutselt maksimum, mida seadusejärgselt küsida tohib). Palusin võimalust, et sooviksin jäägi langetada 2000 EUR peale ja võimalusel soovisin ka intressi langetada. Ja nad tulidki mulle vastu. Saatsid mulle konkreetse summa, mida maksta (teatud lepingutasud ja intresside arvestus selliste tehingutega alati kaasneb) - 666,25 EUR. Nende ettepanek oli siis see, et nad lõpetavad mu praeguse lepingu ära ja koostavad uue lepingu, suuruses 2000 EUR ja uueks kuumakseks kujunes lõpuks lausa 86 EUR. Tundus ideaalne, 666 EUR eest sain kuumaksete osas "võitu" 62 EUR. Makse tehtud ja peagi tuligi teade, et vana leping lõpetatud. Kõik justkui nii nagu peab? Eks oligi, aga ainus konks või eripära on selles, et siiani pole uut lepingut tulnud. Vana lõpetati ära juba eelmisel kolmapäeval ja siiani vaatab selle firma iseteenindusest mulle vastu info, et mul pole nende juures kohustusi. Kas mind unustati ära? Eriti kurta nagu ka ei julge. Ise ma seda teemat nendega torkima ei hakka (tean-tean, veidi ehk ebaeetiline minu poolt). Küllap see leping ühel hetkel siiski tuleb, aga natuke elevust ikkagi. Eeltoodud tabelis olen ma siiski arvestanud olukorraga, et mul on selle firma ees ikkagi 2000 EUR kohustus ja 86 EUR kuumakse. 

Igal juhul mu edasine plaan põhinebki nüüd sellel, kuidas see ülejäänud 9000 võimalikult efektiivselt ära kasutada. Paar proovi olen veel teinud nende osaliste põhiosa vähendamiste osas, aga nii Creditstar kui Bestcredit sellist võimalust ei paku - nende ärimudel näeb ette, kas maksad korraga kõik ära või järgid graafikut. Ühesõnaga, kui maksta rohkem kui graafikujärgne makse ette näeb, siis läheb ülejääk lihtsalt ettemaksuks ja suures plaanis mingit kasu ei teki. Nuputamist on mul kogu selle teemaga veel omajagu. Ei tahaks mitte ühtegi otsust kiirustades teha.



    3 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi, finants, inimesed, pensionireform  

 




laupäev, 28. november 2020



   
Pihtimus 



Kui ma seda blogi pidama hakkasin ja kui see ka üsna koheselt suurema tähelepanu pälvis (tänu Delfile), siis andsin ma endale lubaduse, et ma ei kajasta siin veergudel oma lähedaste ja oma perekonna lugu. Sest ma lihtsalt nägin seda kommentaatorite julmust. Ma tahtsin neid kõige selle eest kaitsta. Sest tegelikkuses on see kõik ju ainult minu enda lugu, minu halbade otsuste ja valikute lugu. 
Aga kahjuks pean ma seda lubadust murdma, sest see on viinud mind olukorda, kus mind enam ei suudeta mõista. Viimasel ajal saan ma järjest rohkem survet küsimusega, miks ma küll ei räägi sellest kõigest oma naisele. Ei tule küll mingeid meeletuid etteheiteid, aga arusaamatust ja mõistmatust kumab kõikjalt. Selle tõttu peangi rääkima sügavamast taustast selle otsuse taga.
Meie pere on üks klassikaline tänapäevane pere, kärgpere. Minu kallis abikaasa on üks neist paljudest naistest, kes on oma väikese lapsega pidanud lapse isa juurest sisuliselt põgenema. Põhjuseks siis vaimne ja ka füüsiline vägivald, mida ta aastaid kannatas. Sel hetkel, kui ta minu ellu tuli, oli ta veel üsnagi katki omadega ja temas valitses täielik usaldamatus kõikide meeste vastu. See oli kui jää, mida ma aegamööda sulatama asusin. 
Ja mul õnnestus see! See võttis küll päris mitu aastat aega, aga ta suutis taas olla õnnelik. Koos minuga. Sellele järgnesidki loogilist rada pidi meie ühine laps, abielu, ühine uus kodu. See lugu ei ole selles mõttes ilmselt tänapäeval midagi väga erilist. Pigem vist lausa klassikaline. Kahjuks on tavapärane ka see, et see esimese lapse isa ei ole siiani meie elust kadunud. Ta ei ole tegelikult siiani lõpuni leppinud asjaoluga, et tema endine naine ja ennekõike tema laps elavad teise mehe kodus. Ja ta elab seda minu naise peal korraliku vaimse terrorina siiani välja. Enamasti puudutavad need kõned ja jutlused tema poolt siis seda, kuidas me tema last nii valesti kasvatame. Ja tegelikkuses on meil väga raske ka end selle kõige vastu kaitsta, sest vägivaldseks ta otseselt enam ju ei lähe. Ta lihtsalt räägib. Aegajalt ähvardavad nad mõlemad (minu naine ja tema esimese lapse isa) teineteist ka kohtuga, aga siiani ei ole kahjuks või õnneks selleni veel jõutud.
Igal juhul, kui selle kõige taustal lendaksin mina peale oma jutuga võlgadest ja ka hasartmängudest, siis oleks siin kaotajaid meeletult. Ainus võitja ilmselt olekski see esimese lapse isa. Minu ülestunnistused hävitaksid ilmselt minu naises lõplikult igasuguse usalduse meeste vastu. See võib talt pikemas plaanis röövida ka tema lapsed. See siin ei oleks enam võitlus lihtsalt minu rahalise seisu nimel. Sellest saaks sõda päris mitmete inimeste heaolu ja stabiilse elu nimel. Kannatajad oleksid ka loomulikult lapsed.
See kõik on minu jaoks see tegelik põhjus, miks ma pean viimase võimaluseni otsima ise neid võimalusi, et see olukord ära klaarida. Et kaitsta neid, kes mulle kõige kallimad. 


    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: ausus, inimesed, seisund  

 


reede, 27. november 2020



   
Üleskutse 



Täna ei taha ma üldse enam endast rääkida. Ilmselt on paljud teist juba lugenud teise võlablogitaja lugu. See on lugu sellest, kuidas hasartmängusõltuvusega inimesed rikuvad ära paljud inimelud. Mõnes mõttes võib siis öelda, et minusugused inimesed. Loomulikult ei saa neid asju niimoodi üksüheselt vastavusse panna, aga see lugu pani mind lõplikult ja igaveseks mõistma, kui halvaks võivad minna asjad, kui hasartmängud haaravad su endasse. Kui inimene kaotab igasuguse kaine mõistuse ja ta hävitab kõik enda ümber. Minu lugu tundub selle loo kõrval nagu kaunis Disney muinasjutt.
Ma hakkasin antud blogi autoriga suhtlema juba mitu nädalat tagasi. Me vahetasime pidevalt kirju ja jagasime oma lugu. Teatud määral ma juba teadsin selle loo olemust, aga see detailsus ja see traagika...
Teeksin siinkohal reklaami ühele üleskutsele, kus saab teda aidata. Aidakem ta taas jalgele! https://www.facebook.com/saarekristi/posts/10164329101445697 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi  

 


neljapäev, 26. november 2020



   
Natuke reklaami 



Kui huvi, siis tegelikult on Võlglase Päeviku leht olemas ka Facebookis - link on leitav siit paremalt menüüst (nähtav küll ainult täisversioonis, mobiiliga lugedes ei näe): https://www.facebook.com/volglane/ ja lisaks soovitan ka liituda meililistiga - mingit spämmi ei saadeta, tuleb vaid lihtsalt kord päevas üks kokkuvõtlik kiri kõigi postitustega, mis päeva jooksul siia ilmunud on (kui antud päeval postitusi ei tulnud, siis ei tule ka kirja). Selle jaoks tuleks samuti siit paremalt alt leida valik "e-mail teavituste tellimine". Ka see on nähtav vaid täisversioonis. 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: facebook  

 




   
Suur probleem väikesteks tükkideks 



Ma olen väsinud. Kogu see hall pilvisus, kogu see vaimujõud, mis viimastel kuudel on rakkesse pandud - see väsitab. Mis seal salata, eks ka kogu see koroonajama väsitab, sest see ei taha kohe kuidagi otsa saada ja pigem muudkui süveneb ja laieneb. Aga ma ei kavatse alla anda. 
Igasuguste probleemide lahendamisel on hästi oluline niiöelda probleemijuhtimine. Kuidas see suur mure tükkideks jagada ja millised võiksid olla iga tüki lahendamise reaalsed meetodid ja tähtajad. Ilmselge, et kui ma käiksin ringi pideva teadmisega, et mul on üle 90000 EUR mingeid vastikuid võlgasid kaelas, siis läheksin üsna ruttu hulluks. Ainus mõistlik meetod ongi mõelda sellest kui ühest keerulisest puzzlest. Soovitan googeldada ja otsida näiteks mõni impossible puzzle üles - 1000 tükiga minionide puzzle näiteks kõlab päris korraliku väljakutsena, kas pole? Umbes sellise ülesande ees ma kohati nagu olengi. Aga nagu ikka selliste ülesannete puhul - tuleb aga hakata otsast pusima ja närima. Eks laenudega on ju ka tegelikult nii, et aeg on tegelikult see, mis selle kõik nii keeruliseks muudab. Kui laenufirmad lepiksid minule jõukohase maksmistempoga (mis on ca. 3 korda aeglasem kui nad ootavad), siis mul ju tegelikult ei olekski probleemi. Ma ei ole töötu, ma ei pea end ka laisaks või lootusetuks. Lihtsalt mingi suure jama olen kokku keeranud, aga ma ei kavatsegi selle eest mitte kuhugi põgeneda. 
Mulle tundub, et reaalselt on tegelikult probleemide lahendamisel kaks strateegiat - reageerimine või ennetamine. Ehk siis võimalusel tuleb teha samme, mis on mõistlikud ja mis pähe tulevad. Ükskõik, kas siis internetist lugedes, oma Exceli tabelit vaadates või lihtsalt sõpradega arutades. Teine võimalus on sündmustele (laenufirmade hoiatused, preemiad, teiste inimeste otsused ja teod) reageerimine. Inimene ei jaksa koguaeg võidelda ja ise lahendusi välja mõelda. Vahepeal tuleb ka pause teha ja natuke analüüsida, mis olukorda on jõutud. Kui koguaeg midagi teha ja katsetada erinevaid võimalusi, siis ma tegelikult tekitan endale justkui mingeid lootusi, et äkki just see või teine meetod viib mind lahenduseni. Ja just lootus on see, mida probleemide küüsis olev inimene vajab. Aga vahepeal peab natuke ka asjadel settida laskma ja olema kannatlik, sest iga tegevus ei too koheselt kaasa häid tulemusi. Vahepeal tuleks lasta ka teistel või elul end natukenegi juhtida. Sest kõike lihtsalt ei jõua ette analüüsida ega ka ennetada. Lõputult ei jaksa üks inimene endale neid lootusekiiri tekitada. Mul on küll kindlad nägemused, aga samas on need nii palju teadmatust täis, et ma lihtsalt ei jaksakski neid lõpuni detailselt ette mõelda. Aga ma tean, kuhu ma lõpuks jõuda tahan. Tahan olla taas vaba, võlavaba. 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seisund, strateegia, vaim  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





kolmapäev, 25. november 2020



   
Kuidas end kaitsta inkasso ja kohtutäiturite eest 




Olen siin viimasel paaril päeval AMOV-blogitajaga intensiivselt mõtteid vahetanud inkassode teemal. Minul nendega veel mingeid reaalseid kogemusi pole, mul on teada vaid teooria, kuidas nendega käituma peaks. Aga proovin siia oma teadmised ja kaasvõlglase kogemused kokku panna.

Esiteks peab arvestama sellega, et inkassode töömeetodid kõlguvad seal seaduslikkuse ja metsiku lääne piiri peal. Ega neid väga keegi ei kontrolli ka. Kui teie laenuleping jõuab lõpuks inkasso lauale ja nad selle alusel teile ettepaneku saadavad, siis tuleks see väga kriitiliselt üle vaadata ja nõuda kõikide numbrite kohta alusdokumente ja arvutuskäike. Mille alusel teie 1000 EUR laenust, mida olite isegi võibolla 300 EUR tagasi maksnud, nüüd järsku 2500 EUR põhinõue on saanud? Las nad selgitavad, las nad tõestavad. Samuti vaadake üle kõikvõimalikud intressid, viivised, trahvimäärad. Kui ise ei suuda kõigist asjadest üle käia ega lõpuni mõista, siis tasub mõni sõber-jurist või veelgi parem võlanõustaja appi kutsuda. Inkassot ei tohi karta. Nende eesmärk ongi hirmutada ja justkui anda mõista, et edaspidi on ainus alternatiiv kohus ja kohtutäiturid ja need tulevad müüvad teie autod ja kodud maha ja panevad sissetulekud ning pangakontod aresti. Kusjuures, teatud tõde siin on ka. Sest kui te neid ignoreerite väga pikalt ja lõpuks nad asja kohtusse annavad kiirmaksekäsu näol ja te seda tagasi ka ei lükka (piisab vaid kui panna õigesse kohta ristike, et te pole nõudega nõus - midagi selgitama ei pea, sest tõestama peab võlanõudja), siis muutubki see nõue seaduslikuks ja lõplikuks. See on sellisel juhul kivisse raiutud koos kõigi ebaseaduslike intresside ja trahvidega. Kokkuvõttes lihtsalt seiske enda eest. Ärge laske endast üle sõita. See, kui te hiljem lähete meediasse rääkima, et saite alles poes lapsele kommi ostes teada, et teil on kohtutäitur kontod arestinud, on suuresti ka teie enda hoolimatuse tõttu. Sest seda ei tehta üleöö. Iga samm, mida inkasso või kohus teeb, toob kaasa teatud reageerimisaja (paar nädalat reeglina). Peitu pugemine ja kirjade ahju viskamine viibki lõpuks selle ootamatu kontode arestimiseni. Aktiivne tuleb olla, lugeda kirju ja vastata kõnedele. Ja reageerida vastavalt seaduses ettenähtud õigustele.



    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, inkasso, seadused  

 




teisipäev, 24. november 2020



    
Pensionirahadest detailsemalt 




Täna on üks ajalooline päev. Kuna ma liitusin pensionisammaste süsteemiga veidi enne oma esimest ametlikku töökohta ja kuna ma eelmise masu ajal oma II pensionisamba makseid ei peatanud, siis sain ma just täna esimese palgalipiku, kus ei ole enam mitte sentigi makseid pensionifondi - mäletatavasti peatasin ma oma pensionifondi sissemaksed oktoobri alguses. Palk kohe 2% suurem. Minu olukorras vägagi oluline edasiminek. Kuna ma oma rahakotti siin nii avalikult demonstreerin, siis annan pildi ka oma pensionisammaste seisust. Aastaid olin ma Swedbanki ja SEB fondides, kuid eelmisel aastal liitusin Tuleva kogukonnaga ja alates sellest ajast on nad üsna stabiilselt mul seda rahahulka kasvatanud. Teatud mõttes on vägagi kahju sellest kõigest loobuda, aga üks tark inimene ütles mulle, et võlaorjuses olles ei saa ega tohi inimene mõelda säästmisele, investeerimisele. Mul ei ole oma praeguses olukorras seda luksust, et mõelda kaugemale kui paar aastat, rääkimata pensionipõlvest. Mu eesmärk on siiski sellest august välja ronida, mille olen endale tekitanud. Kui auk tasandatud, siis on mul hiljem piisavalt aega, et uuesti II sammast koguma asuda (pärast lahkumist saab 10 aasta pärast uuesti liituda, kui vahepeal seadusi ei muudeta) - olen veel piisavalt noor selle jaoks. Suures plaanis ainuke alternatiiv sammastest loobumisele oleks mul kodu müümine. Aga see on vaimselt oluliselt raskem valik. Pensionisammastes olev raha on lihtsalt raha. Aga kodu ei ole lihtsalt kinnisvara, sellel on juba hing sees. Ma ei oska mõelda nagu investor, ma ei oska sellesse kõigesse lõpuni kaine mõistusega suhtuda. 


































Nagu näha juuresolevalt pildilt on mul sammastes kokku (tänahommikune ekraanipilt) 21583,26 EUR (III samba taasavasin lihtsalt selle tõttu, et uudistes räägiti, et uuest aastast muudetakse reegleid ja mõistlik oleks ta siiski sel aastal avada ja kasvõi väga minimaalne summa sisse kanda - tegingi siis seda). Mida siis aga selle raha teeksin? Loomulikult tasuksin oma võlgasid. Ja siit tulebki kõige keerulisem küsimus - millises järjekorras ja millise strateegiaga. Neid erinevaid lähenemisi on terve internet täis. Kes soovitab võtta lihtsalt kõige kallimad (intressi või KKM poolest) laenud, kes soovitab võtta kõige väiksemad laenud (panna lumepall veerema ja tekitada psühholoogiline heaolu tunne). Minu olukord on aga natuke teistsugune. Minu eesmärk on hetkel siiski üsna ajakriitiline - mu eesmärk peaks olema võimalikult vähese kuluga saavutada võimalikult suur võit kuumaksete vähendamise osas. Valem peaks olema lihtne. Tuleb võtta lihtsalt hetkel püsti olevad laenujäägid ja jagada need kehtiva kuumaksega. Mida väiksem koefitsient selliselt kujuneb, seda suurem võit minu jaoks. Esialgsed arvutused näitavad, et selliselt jõuaksin kuumaksetega 2500 EUR lähedusse, mis oleks juba vägagi lootustandev seis.



    8 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, pensionireform, seisund  

 


esmaspäev, 23. november 2020



   
Lõpp on veel kaugel, aga ma tahan öelda aitäh 



Ma tahan kogu südamest öelda aitäh! Kõigile teile, kes te olete koos minuga sellel väga pikal ja raskel teekonnal. Kõigile, kes te loete seda blogi, kõigile, kes te kirjutate kommentaare, saadate kirju. Kõigile, kes te olete võtnud vaevaks mu küsitlustes osaleda. Kõigile, kes te küsite mu käest, kuidas mul läheb. Kõigile, kes te olete mind vaimselt ja materiaalselt toetanud. Ilma teieta oleksin ma ilmselt juba omadega põhjas. See kõik tähendab mulle nii meeletult palju. Aitäh veelkord! See lugu ja võitlus jätkuvad!

Tänaseks ei ole ma muideks enam sugugi ainus aktiivne võlablogija. Olen saavutanud päris hea kontakti "Appi, ma olen võlglane!" blogitajaga. Tema lugu on võrreldes minu looga sisuliselt nagu öö ja päev. Ainus ühine nimetaja ehk ongi seisund, kuhu oleme jõudnud. Teatud mõttes on ta ajaliselt ja võlaliselt minust juba ees, samas summad on siiski väiksemad. Oleme temaga tänaseks juba peaaegu 2 nädalat üsna intensiivselt mõtteid ja kogemusi vahetanud ja teineteisele kaasa elanud. Soovitan ka tema looga tutvuda.

Ahjaa, nimeliselt tahaksin veel tänada Delfi ajakirjanikku Tanel Saarmanni, kelle artiklid on selle blogi sellisel kujul rambivalgusesse toonud. Lisaks muidugi suured tänud ka mu psühholoogile ja võlanõustajale. Aitäh ka Rahafoorumi Taavile, kes on võtnud teatud mõttes südameasjaks mu lepingutest ja graafikutest läbi närimise.
 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi, inimesed, tänu  

 


pühapäev, 22. november 2020



    
Värsked uudised Bondora lepingute kohta 




Olukorrad muutuvad nii kiiresti, et eelmine postitus võlamenetluste ülevaate kohta võttis mul nii kaua aega, et selle jooksul muutus Bondora lepingute osas nii mõndagi. Jooksev võlgnevus on tänu teile, mu kallid lugejad, tasutud!












Need on ülekanded, mis on sinna kontole tehtud. Jooksev võlgnevus oli 17.11 seisuga mul seal 323,74 EUR koos kahe 5-eurose trahviga. Pärast tänast 150-eurost ülekannet tõusis teie toetus kokku 295 EUR peale. Ma lisasin sellele kõigele enda poolt juurde 28,74 EUR ja nüüd ongi vähemalt ajutiselt Bondoraga kõik taas joonel. Aitäh kõigile, kes oma panuse on andnud! Kuna aga laenulepingud ise on endiselt jõus ja "elus", siis ülekandeid puudutavat infot ma veel maha ei võta. See kõik jääb endiselt kehtima.  Iga järgnev euro läheb juba põhiosa katteks. Pean tunnistama, et ma olen täiesti okis sellest, kui abivalmis võivad Eesti inimesed olla. Ma ei suuda teid kõiki ilmselt mitte kunagi piisavalt tänada ja seda karmavõlga, mis ma siit endale kogun, maksan ma veel elu lõpuni tagasi. Aga ma teen seda ülima hea meelega! 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: bondora, inimesed  

 




   
Võlamenetluste ülevaade 




Järjekordne nädal on õhtusse jõudnud, oleks aeg anda väike ülevaade sellest, mida olen täheldanud erinevate firmade võlamenetluste kohta. Kõigil neil on omad kiiksud, omad eripärad. Mõni on kurjem ja äkilisem, teine aga rahulik, sõbralikum ja ka vastutulelikum.
Käsitlemata jätan SEB ja Telia. Samuti pole hetkel midagi rääkida Moneyzeni ja Ferratumi kohta, kuna seal on lepingud veel korras ja võlgnevusi pole. Samuti on siiani korras ka raha24, sest nende lepingu osas sain refinantseerimispakkumise, mille käigus vähenes kuumakse ja ka intress (sisuliselt 2 korda). Kõigi ülejäänute kohta üritan midagi kirja panna, sest kõigi nendega seoses on midagi juhtunud ja lisatasusid arvestatud.
Alustuseks Swedbank. Siin on mul kehtiv põhiosa maksepuhkus. Nende juures on mul kaks laenulepingut, mõlema maksekuupäev on 6. Seega, tänaseks on möödunud maksepäevast 16 päeva ja mitte ühtegi senti lisatasusid juurde nad mulle arvestanud pole. Panga postkasti tuli küll meeldetuletuskiri, aga see ongi siiani kogu suhtlus nende poolt. Ei ühtegi kõnet, SMS-i ega e-maili. Lisandunud kulu nagu mainitud 0 EUR.
Placet Group. Kõnesid on olnud 1 - teisel päeval pärast tähtaja möödumist. Midagi üle mõistuse kurja ei olnud, pigem selline nõudlik kõne. Ühtegi päriskirja neilt ma saanud ei ole.
1) laen.ee, lisandunud on 5 EUR meeldetuletuskiri (tuli nädal pärast tähtaja möödumist e-maili teel) ja 10 senti viiviseid. Kuumakse suurus on 48 EUR, millest põhiosa moodustab hetkel keskelt läbi 15 EUR. Maksekuupäev oli 10 ja sellest ajast siis on viivis tiksunud.
2) smsmoney, sama jutt, mis laen.ee puhulgi. 10 senti viiviseid ja 5 EUR meeldetuletuskiri. Ja samuti ka maksekuupäev 10.
3) smsraha, kuna siin on laenukrediit suurem kui laen ja smsmoney puhul, siis on kuumakse ka suurem - 78 EUR, millest põhiosa on vaevu 10 EUR. Viiviseid mulle arvestatud polegi, aga 5-eurone trahv on kirjas küll.
Kokkuvõttes seega Placet Groupi puhul lisatasusid on 12 päevaga juurde arvestatud 15,20 EUR ja kõik lepingud on siis alates 10.11.2020 viivises.
Creditstar
1) Creditstari leping viivises alates 10.11.2020. Nemad on jõudnud ka kaks üsna kurja kõnet teha. Esimene neist tuli kolmandal võlapäeval ja teine kaheksandal. Nädalaga saadeti meeldetuletuskiri pärispostiga koju, kuid siiani trahvi pole määratud. Nende juures on mul kuumakse, millest põhiosa 46 EUR. Viiviseid on arvestatud 0,31 EUR. See ongi kogu lisandunud kulu tänase seisuga.
2) Monefit, võlgnevus alates 18.11.2020. Viiviseid ega trahve pole arvestatud, samuti pole siiani veel ka ühendust võetud.

Bondora. Maksekuupäev 10. Kuna mul on nende juures põhiosa maksepuhkus, siis viiviseid ei ole kogunenud. Samas on Bondora meeletult agressiivne ja äkiline oma 5 EUR trahvi tegemisega. See sisuliselt tehti ära juba vist 3. või 4. maksega viivitamise päeval. Ja koheselt tuli postkasti ka päriskiri, pärishoiatusega. Neid olen ma tänaseks siis saanud kaks. Kogu lisandunud kulu 10 EUR.
Bigbank. Leping viivises samuti alates 10.11.2020. Kaks automaatkõnet olen saanud ja paar SMSi ka. Pärisinimesed ei ole siiani veel ühendust võtnud. Nende juures kuumakse 217 EUR, millest põhiosa 100 EUR. Viiviseid on tänaseks tiksunud 54 senti. Leppetrahve või päriskirju siiani määratud ega saadetud ei ole.
Holm Bank. Kaks lepingut - üks järelmaks ja üks väikelaen. Täielik vaikus, kuigi mõlemad lepingud alates 10.11.2020 võlas. Kumbki ei ole ka siiani sentigi lisatasusid arvestanud. Ei mingeid viiviseid ega ka trahve.
Coop Pank. Maksekuupäev taaskord 10 ja sellest ajast leping ka viivises. Nad on saatnud 2 SMSi. Ühtegi kõnet ega kirja pole saanud. Lepingujärgne osamakse on 131 EUR, millest põhiosa 47 EUR. Viiviseid on arvestatud tänaseks 32 senti.
Inbank. Võlgnevus alates 10.11.2020. Viiseid pole arvestatud, aga 5-eurone trahv on lisandunud.
Bestcredit. Võlgnevus alates 10.11.2020. Kuumakse 103 EUR, millest põhiosa 24 EUR. 5-eurone trahv on kirjas (see tuli 10-ndal võlapäeval) ja lisaks on tulnud ka 23 senti viiviseid. Kõnesid pole tehtud.
Omaraha. Võlgnevus alates 30.10.2020. Trahve pole otseselt määratud, aga viiviseid on tiksutatud lausa 2,78 EUR.
Punk Finance. Võlgnevus alates 10.11.2020. Kuumakse on 153 EUR, millest põhiosa 47 EUR. Trahve veel ei ole, viiviseid on tulnud 34 senti. Nemad on ka telefonikõne teinud, nädal pärast võlas oleku algust. Nende kõne on olnud kõige meeldivam. Ja nad olid nõus mulle ka vastu tulema ja pakkusid ka võimalust tasuda kasvõi pool arvet korraga.
credit.ee, võlas alates 06.11.2020. Samuti firma, kellega saab läbi rääkida. Ajutise suulise kokkuleppe tõttu hetkel viiviseid ega trahve pole määratud.
Kreditex, võlas alates 13.11.2020. Ühtegi meeldetuletuskirja või muud moodi kontakti pole olnud, kuid 5-eurone leppetrahv on ometigi arvestatud. Lisaks ka 1,41 EUR eest viiviseid, mis on arvestades mu kuumakset (150 EUR) ja selle sees olevat põhiosa 58 EUR, kindlasti seadusevastaselt liiga suur.
Credit24, võlas alates 06.11.2020. Neilt olen saanud ühe automaatkõne (see tuli kohe esimesel päeval). Lisandunud on 5-eurone trahv ja 2,19 EUR eest viiviseid.




Kokkuvõte. Erinevate firmade suhtumine on totaalselt erinev. Kokku on mulle määratud 9 trahvi, 45 EUR - Bondora 2*5,00 + Kreditex 5,00 + Placet Group 3*5,00 + Bestcredit 5,00 + Inbank 5,00 + credit24 5,00. Ja lisaks siis 8,32 EUR eest viiviseid.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, seadused, seisund  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





laupäev, 21. november 2020



    
Jagame mu laenukohustused gruppidesse 




Tänasel ilusal laupäeval panen siia kirja oma detailse ülevaate erinevatest laenulepingutest ja reaalsetest kohustustest.
Kokku on mul 20 erineva krediidiandjaga erinevaid kehtivaid laenu- ja krediidilepinguid täpselt 29. 
Ma ei hakka siinkohal neid üksipulgi välja tooma vaid pigem grupeerin nad teatud kriteeriumite järgi ära.
Esimene eraldiseisev "grupp" on kodulaen, mille tänane jääk on 101088,66 EUR ja kuumakse 467,50 EUR. Seda maksan ma veel üle 23 aasta ja seda siis võib nimetada mu võlaportfelli pühaks lehmaks, mida väga kuhugi liigutada ei saa. 
Järgmine grupp on suurpankade (SEB, Swedbank, Coop) tarbimislaenud. Kokku on siin kategoorias 5 lepingut, hetkejäägiga 24185,60 EUR, kuumakse on 534,93 EUR.
Kolmandasse gruppi olen jaotanud väiksemate laenupakkujate tarbimislaenud (laenusummad üle 3000 EUR) - Kreditex, Omaraha, Punk Finance, Holm Bank, Bigbank, Bondora, Moneyzen. Kokku seega 7 laenuandjat ja nende käes on 9 lepingut kogujäägiga 42009,43 EUR. Kuumakseid on selles sektsioonis 1267,06 EUR eest.
Neljas grupp, kiirlaenud - credit.ee, bestcredit, inbank. 3 laenufirmat ja 3 lepingut. Kokku 6299,66 EUR ja kuumaksed 239,02 EUR.
Viies grupp, järelmaksud - Telia ja Holm Bank (Liisi). 2 laenuandjat, 3 lepingut. Kokku 3672,67 EUR ja kuumaksed 132,53 EUR.
Kuuendaks üks suuremaid kurjajuuri, krediidikontod, krediidiliinid, kuidas iganes laenufirmad neid nimetavad - credit24, creditstar (creditstar, monefit), placet group (smsraha, smsmoney, laen), ferratum, raha24 - kokku 8 lepingut 5 laenufirma juures. Kohustuste hetkeseis on 19012,80 EUR ja kuumakseid 1134,18 EUR eest.

Lisan siia ka tabeli. Tabelist võib nähtuda ebakõla laenufirmade numbris, aga see on selle tõttu, et Holm Bankiga on mul nii väikelaenu leping (3. grupp) kui ka üks järelmaks (viies grupp).












    6 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: ausus, finants, seisund  

 




neljapäev, 19. november 2020



   
Kaks meenutust minevikust 



Viimasel ajal olen ma keskendunud oma postitustega ainult tänasele päevale, millega üritan homset paremaks muuta. Vahelduseks meenutaks natuke minevikku.
17. märts 2016. Ma olin koos töökaaslastega järjekordsel tööreisil Inglismaale. Tavaliselt olid need nii umbes 1-2 nädalased sutsakad, kus siis käisime kliendi juures maad kuulamas ja soove-nõudeid täpsustamas. Ja no üleüldse niiöelda kliendisuhteid hoidmas ja süvendamas. See oli äge aeg. Aga täna ei taha ma rääkida tööst. Täna räägin hoopis jalgpallist.
Eks pärast sealseid pingelisi tööpäevi sai ikka õhtul mõnes kohalikus pubis õlu või kaks tehtud. Ei midagi erilist ega suurtes kogustes, sest järgmisel päeval oli vaja taas tippvormis olla. Aga no natuke päevarahasid oli vaja ikkagi kulutada. Ka sel õhtul olime neljakesi end sisse seadnud ühe baari teisele korrusele ja ootasime oma rämpstoitu ja Guinnessi pinte. Ootamatult aga hakkas rahvast kogunema ja järsku pandi ka telekad käima. Oli selge, et miskit on toimumas. Vaatasin ruttu oma kalendrid ja muud äpid üle ja selgus, et poole tunni pärast algab Liverpooli ja Manchester Unitedi Europa Liiga playoffi I ringi otsustav mäng. Vägev! No kui ma juba telefonis olin ja sinna roamingu abil neti ka olin tekitanud, siis oli vaja kindlasti ka väike panus teha. Nii saigi seal möödaminnes 100 EUR panus pandud sellele, et Manchester United võidab. 300 EUR võiduraha ootas. Ütlesin teistele ka, et nii, nüüd oleme kõik Manchesteri poolt, sest siis saame ühe ringi õllesid minu kulul juua. Mäng algas ja Manchester läkski ette. Ma korraks tahtsin juba juubeldada ja rõõmustada, kuid siis märkasin, et ümberringi olid kõik kohalikud inimesed löödud ja lausa kurjad. Jätsin igaks juhuks rõõmustamise enda sisse. Aga elevus kasvas. Paraku tõmbas aga 13 minuti pärast Liverpool mu rõõmu maa peale tagasi. Kogu pubi rõkkas, kui Coutinho 1:1 lõi. Meie laudkond vist oli ainuke, kes sellest rõõmu ei tundnud. Teisel poolajal oli võimalusi veel mõlemal poolel, aga sinna see mäng läks. Viiki see jäigi. Ja minu 100 EUR kadus ka ära. Tõenäoliselt ma töökaaslastele korrektset summat ei avaldanud, arvatavasti ütlesin neile 20 EUR selleks panuseks. See oli üks esimesi kordi, kui ma nii suure raha peale mängisin. Hotellitoas tabas mind tõeline äng, ma lihtsalt viskusin voodile ja peitsin pea patja, ma ei tahtnud mõeldagi, et homme peab jälle tööle minema. See oli ränk.
17. oktoober 2019. Ma olin võtnud järjekordse suure laenu. Seekord sain mingite trikkidega siis kätte lausa 5000 EUR. Loomulikult läks suur osa sellest kohe jooksva kuu arvete maksmiseks ja natuke ka järgmise kuu omade peale. Ehk siis hing oli rahul, tulekahjud taas kustutatud. Aga umbes 1500 EUR jäi veel üle. Kuna õhtul oli plaanis koos perega sõbra sünnipäevale minna ja ma teadsin, et seal on kindlasti ka korvpalli vaatamine kavas (algiris - Real Madrid Euroliiga mäng), siis otsustasin, et panen 700 EUR Reali võidule. See oli siis selline kindel laks paarsada eurot kerget kasumit teenida. Teadsin, et sõber ise on muidu algirise fänn. Mäng ise oligi kuni viimase veerandajani täielikult Reali kontrolli all ja juba planeerisin mõtteis, kuhu selle võiduraha paigutan. Kuid siis hakkas juhtuma! algiris sai kuskilt mingid tiivad, Real unustas ära, kuidas see korvpall käib ja lõpuks tuligi viimase veerandaja 29:13 võidu najal algirisele kindel 86:73 võit. Sõber oli muidugi üliõnnelik, et talle selline sünnipäevakink lemmiktiimi poolt tehti. Ma siis panin samuti korraks maski ette ja väljendasin ka oma võltsrõõmu, südames ja hinges pisarad voolamas. See kaotuspohmell oli midagi väga ränka. See sisemine värin. Kogu maailma kukkus korraks jälle kokku, aga kuna olime seltskonnas, siis pidin seda kõike meeletu vaimujõuga varjama ja tegema nii võltsnägu kui üldse võimalik.
Need kaks lugu on emotsionaalses mõttes minu jaoks kuidagi võrdselt rasked. Kahe sündmuse vahele jäi üle 3 aasta ja panusesummad olid selle ajaga meeletult kasvanud. Lõpuks oli minust kadunud igasugune riskitaju. Ma olin täielikult paanikas. Kontroll oli kadunud. Aga ikkagi läks veel peaaegu pool aastat enne kui suutsin selle kõigega lõplikult hüvasti jätta. Kui palju lihtsamas seisus ma tänaseks oleksin, kui see lõpp oleks varem tulnud. Kahju.
Mult on küsitud, et kas ma ka praegu kibelen panuseid tegema. Vastus on kindel ei. Igasugune tung või vajadus panuste järele on kadunud. Aga see on suuresti ilmselt ka sellest tingitud, et pärast 4. oktoobri Liverpooli suurt kaotust Aston Villale keerasin ma kõik oma spordipaketid kinni. Ma olen ennast sellest maailmast välja lülitanud. Minu suhe tugitoolispordiga on taandunud lihtsalt aegajalt spordiuudiste pealkirjade lugemisele. Teatud määral ma siiski hoian end endiselt kursis, mis tulemustega mingid mängud lõppevad, aga spordiülekandeid kui selliseid ei ole ma juba 1,5 kuud absoluutselt vaadanud. Lihtsalt ei taha. Ja arvatavasti lähiaastatel ei hakka ka tahtma. 


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, seisund, sõltuvus  

 


kolmapäev, 18. november 2020



   
Kas Bondora kontole tohib võõras inimene ülekandeid teha? 



Blogilugeja Kaarel küsis tänase postituse all väga asjakohase küsimuse. Tsiteerin: "Huvi pärast küsin, kas oled Bondoraga Sinu eest kannete tegemist Bondoraga kooskõlastanud? Mõtlen, et kas võõrad kanded Sinu eest Bondora kontole on rahapesu reeglitega kooskõlas?" Tunnistan ausalt, ma ei olnud sellele isegi mõelnud. Aga saatsin kohe pärast seda kommentaari Bondorale vastava arupärimise ja õnneks selgus, et kõik on korrektne. Vastus oli järgnev: "Nii võib toimida, aga oluline on kasutada korrektseid makserekvisiite ja kinni pidada maksegraafikust." Ühesõnaga, kõik on hästi ja kedagi nende ülekannete eest probleemid ei ähvarda. Pääsesin ehmatusega.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi, bondora  

 


   
Ma suudan taas keskenduda 



Stressi ja kriisiolukordades oma töökohustustega hakkama saamine on alati üks võtmetähtsusega tegur. Sest ilma töökohata ja ilma stabiilse sissetulekuta poleks üldse mingit lootust oma olukorrast välja ronida. Olen sellel teemal ka paar postitust teinud (siin ja siin), kus mul on olnud tõelisi keskendumisraskusi. Mul oli käsil vähemalt kolm täiesti erinevat projekti ja ma lihtsalt ei suutnud enam nende vahel sõeluda ja piisava kiirusega ümber lülituda. 
Õnneks on tänaseks see olukord muutunud ja juba 2-3 nädalat tunnen end töö osas taas väga hästi. Kuna vahepeal sai üks projekt edukalt läbi ja teises projektis saabus väga kriitiline periood, siis otsustati juhtkonna tasandil, et praegu võiks minu roll kolmandas projektis ajutiselt minimaalne olla. Nii saangi taas keskenduda ühele projektile korraga. Ja see meeldib mulle! Kui olen hommikul oma kirjad läbi lugenud, saan end täielikult lülitada konkreetsete ülesannete lainele. Mu tööpäeva ei sega ega katkesta enam lugematud koosolekud ja projektivahetusvalud. See periood, mil tundsin tööd tehes süümekaid, on vähemalt ajutiselt läbi saanud. Ma naudin seda, mida teen. Sel ajal unustan ära ka kõiksugused võlad ja muud mured. Eks sellele kõigele on kaasa aidanud ka viimane kohtumine psühholoogiga, kus ka kõik blogiga seonduv on konkreetsemalt ära jaotunud päeva peale. See ei käi enam minuga iga minut ja iga meilboksi refresh kaasas.
Kaalusin siin ühel hetkel ka enda kontrollimist igasuguste vaimsete häirete osas. Aga kuna hetkel kogu see koroonajama on jälle nii aktuaalne, siis ei kibele ausalt öeldes väga sinna perearsti juurde või üldse kuskile polikliinikusse. Mingit viirushaigust küll endale külge ei sooviks, eriti kui see veel igasuguste füüsiliste sümptomitega tuleks. Parem istun rahulikult kodus ja teen vaikselt tööd. Ammutan oma vaimujõudu tööga seotud võitudest, sest nende võitudega peaks suures plaanis ka rahaline tulu kaasnema.

Elus ongi hästi tähtis tegelikult pidevalt näha ka suurt pilti ja sellist pikaajalist vaadet. Kas need sammud, mida nüüd ja praegu ette võtan, aitavad mind ainult homme või on neist kasu ka aasta pärast? Kas see protsess, mida siin praegu nii intensiivselt läbi elan, muudab mind tulevikus paremaks inimeseks? Empaatilisemaks, mõistvamaks, tähelepanelikumaks teiste suhtes? Ma tahaksin loota küll. Ükskõik, kuidas see ka ei lõppeks, muudab see mind kindlasti. Ahjaa, üks positiivne asi veel kõige selle juurde - mul ei ole juba väga pikka aega absoluutselt enam igav olnud. Täpselt enam ei mäletagi, mida üldse igavus tähendab. Natuke tunnen sellest isegi puudust. Vist.

Üks eraldi märge siia kõigile, kes on reageerinud ja Bondora kontole raha kandnud. Eile laekus sinna 4 ülekannet. Kui on soovi, võin neist eraldi aruande koostada ja teatud regulaarsusega sellest ka täpsemalt rääkida. Ja kui on mure, kas ülekanne ikka jõudis kohale (üks inimene küsis eile spetsiaalselt üle), siis kirjutage mulle. Aitäh!



    6 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: igavus, keskendumine, seisund  

 




teisipäev, 17. november 2020



    
Küsitluse tulemused ja küsimused/vastused 




Aeg kokku võtta blogi külastajat puudutava küsitluse tulemused. Ja lisaks püüan vastata kõigile küsimustele, mis mulle selle raames laekusid. Kokku laekus 89 vastust. Aitäh kõigile!

Alustuseks siis küsisin mina teilt 4 erinevat küsimust ja vastutasuks oli teil võimalus minult 1 küsimus küsida. Seda viimast võimalust kasutas 22 inimest.




Nagu siis näha, on naised ülekaalus. Küsitlusele vastas 49 naist ja 40 meest. Seejuures on huvitav asjaolu, et sisuliselt kõik, kes mulle kirjutanud on oma mure ja oma looga, on meesterahvad.






Vanuseliselt on kaks gruppi domineerivad. Üle poole blogi lugejatest kuulub vahemikku 36-50 ja üle kolmandiku 26-35. Seega 88% lugejatest on vanusevahemikus 26-50.



Siin väga palju lisakommentaare vaja polegi. Praktiliselt kõik (75 vastajat 89-st) jõudsid siia blogile tänu Delfi artiklitele. Pean Tanel Saarmannile ilmselt tordi saatma või midagi sellist :)







Enamus inimesi kasutab siiski algset aadressi ehk siis https://volglane.blogspot.com.





Küsimused-vastused

Ma jagasin kõik 22 küsimust enda jaoks gruppidesse ja püüan neile kõigile vastuse või mingigi reaktsiooni anda. Igal juhul tõesti suured tänud kõigile, kes võtsid vaevaks kirjutada! Kõik küsimused-kommentaarid (mitte ühtegi ei jäta avalikustamata) panen siia kirja muutmata kirjapildiga.




Esimene blokk on jõudu ja jaksu soovijad.

Jõudu ja jaksu! 

Küsida ei soovi aga soovin jõudu. Saatusekaaslane.

lihtsalt loen, et aru saada inimeste mõttemaailmast, kuidas olukordi lahendada 

Endal probleeme pole aga jälgin mängu just smsraha jne tegelaste näol, kellel intressid suuremad kui lubatud.

Tahtsin öelda, et väga ladusalt kirjutad ja täielik respekt, et oma muredest nõnda avameelselt kirjutad, olgugi, et anonüümselt, aga sa julged kõik letti laduda nagu on. 

Tahan lihtsalt edu ja jaksu soovida, aitäh et nii avameelselt jagad seda teekonda!

veel mitte, kuna alles alustan lugemist. küll aga tahan sind tänada, et oled võtnud oma ülesandeks jagada oma teekonda ja valgustada teisi. päikest ja kordaminekuid.

Soovin vastupidamist! Ise olen samuti laenude ori, kuid siiani on sissetulekud suuremad, kui võlad ning pensionireformi rahadega saan kõik võlad ära maksta, ootan pikisilmi seda päeva. Hea on teada, et ma ei ole üksi oma lollustega ja valede otsustega, vaid leidub veel minusuguseid, kes üritavad sellest välja rabeleda.

Kui sa leiad oma olukorrale lahenduse, siis palun ütle, kas see tekkis juhuslikult või nö mingi klõps peas käis. Väga huvitav kuidas lahendused tekivad. Inimestele on antud täpselt niipalju, kui jõuab ära kanda- usun, et sa pole erand ja tõenäoliselt jõuad sa lahenduse kiiremini, kui arvad

Jõudu! Olen ca 10 aastat tagasi värske täisealisena sarnases seisus olnud, kus reaalsus jõudis kohale alles siis, kui auku uute laenudega enam sügavamaks ei saanud kaevata. Kujutan seda stressi hästi ette. Imetlen seda kainust, millega oma olukorda dokumenteerite - omamoodi teraapia, ilmselt.

Aitäh teile kõigile nende ilusate soovide eest!





Teine blokk - inimesed, kes tahaksid teada, kuidas ja miks olen seda kõike oma lähedaste eest varjanud.

räägi naisele ära, enne kui ta ise avastab, see alati hullem

Kas keegi ja kes sinu pereliikmetest veel teab kõigist sinu võlgadest? Mida nad arvavad?

Miks sa enda naisele ei räägi?

Oled sa mõelnud, et su naine võib samasugust salaelu elada? Muidu elan täiega kaasa ja klõpsan reklaame, et moraalset toetust avaldada. Pea vastu! 

Kui suur osa teie pere igakuistest kulutustest on teie naise kanda? Postitustest näib, nagu maksaksite ise kõik kommunaalid, kodulaenu ja autokulud.
Kuidas on õnnestunud praegust olukorda nii pikalt abikaasa eest varjata? Kas tunnete ise, et ta tajub, et mingi probleemid on õhus? 

Need on minu jaoks väga keerulised küsimused. Olen nendel teemadel ka mõned eraldi postitused teinud. Pere igakuistest kulutustest on siiski osa ka naise kanda - lasteaiatasud ja ka kommunaalid. Samuti ka toidupoes käimised. Sellele, kas ka naine võiks samasugust salaelu elada, ei ole ma kunagi isegi mõelnud. Selliseid märke ei ole otseselt täheldanud ka. Minu pereliikmetest ei tea minu olukorrast mitte keegi. Kuidas seda kõike on õnnestunud varjata? Ega väga hästi ei oskagi sellele vastata. Ilmselt on siin mängus ka minu enda olemus, minu introvertsus. Pigem arvan, et vähemalt siiani mu abikaasa ei ole seda veel tajunud, et mingid probleemid õhus oleksid. Aga samas võib see tunne vabalt ka petlik olla. Eks näis.




Kolmas blokk - inimene, kes soovis minu loo ja minu andmete põhjal mulle sünnikaarti koostada.

Kui ma päris aus olen, siis tahaksin küsida sünniaega (kuupäev, koht, kellaaeg), kuna tegelen "intensiivse hobi" korras ja natuke salaja (kuna see väga põlu all avalikkuses) astroloogiaga ja mind huvitab, kas ja kuidas sõltuvuse probleem kajastub sünnikaardis. Aga sõltuvus üleüldiselt huvitab mind väga, selle psühholoogia ja arengulugu, kuidas sellest toibuda, mida see nõuab. Minu isa suri paar aastat tagasi kiirlaenudega ja sain siis pärijana võlausaldajatega maid jagada (kogu vara oli ikka negatiivne kahjuks). Küsimuste poole pealt, mind huvitaks ikka psühholoogia, näiteks Su suhe rahaga - lapsepõlves, nooruses näiteks... 

Juurde oli lisatud ka nimi ja e-maili aadress. Ja ma saatsin talle need andmed. See kirjavahetus andis mulle aimu, et tegemist on väga meeldiva naisterahvaga ja mul tekkis koheselt usalduslik tunne. Igal juhul loodan, et kui saabub mu sünnikaart, siis tohin seda ka teiega jagada.




Neljas blokk - küsimus võlanõustaja kohta
Kuidas suhtleb võlanõustaja? Kas üleolevalt ja manitsevalt või mõistvalt ja kaasaelavalt?

Minu kogemus võlanõustajatega on äärmiselt meeldiv. Reaalselt olen kohtunud neist kahega ja kolmandaga olen kirju vahetanud, et küsida juriidilist ja finantsilist nõu. Ei ole keegi neist üleolev ega manitsev. Nende töö ei ole olla õpetaja või kasvataja. Nad ei keskendu sellele, miks probleemid tekkisid. Nende ülesanne ja töö on inimene olukorrast välja aidata, kasutades selleks oma juriidilisi teadmisi ja üleüldist kogemust meie kiirlaenuturu kohta. Neid on väga raske ka üllatada, üldiselt on nad sisuliselt kõike näinud. Seega, kui on hirm näiteks, et oi-oi, mul on 20 laenulepingut võlas ja võlakoorem suurem kui 10 aasta palk, siis ka sellistele olukordadele on tegelikult mingidki lahendused olemas. See kõik võtab väga palju aega ja nõuab korralikku distsipliini, aga see kõik on siiski tehtav. Ei maksa muretseda selle pärast, mis tehtud. Muretseda tasub selle pärast, mis te enda päästmiseks tegemata jätate. Võlanõustaja on teie tugi sellel teekonnal.




Viies blokk - küsimused minu kohta
Kui vana oled ja mis haridus sul on?

Mis linnas elad?

Olen samuti vanusevahemikus 36-50 nagu enamus mu lugejaidki. Mul on kõrgharidus. Ja elan maal, kuigi linnale lähedal, aga ametlikult siiski maal.




Kuues blokk - välismaale tööle?

On Sul olnud mõtteid Eestist lahkuda (nt Norras polaarjoone taga võib teenida 3000 kuus kätte)?

Väga tõsiselt ma sellele mõelnud ei ole. 3000 EUR ei ole päris selline palk, mille pärast oma pere jätaksin. Kuna olen Eestis siiski tööl konkreetse ala spetsialistina, siis pigem loodan siin anda sellise panuse igapäevaselt, et pälviksin kodumaal kõrgema palga.




Seitsmes blokk - kas mind oleks võimalik aidata?

Kui ma lugesin teie blogi siis tegelikult tekkis tahtmine aidata, ei ole ise rikas aga veidi saaksin ikka panustada, usun, et selliseid inimesi oleks palju. Väga raske on seda lahendada-nii ülekande mõttes (kes on saaja?), maksekeskus võtaks ise protsendi vahelt, kui ka just see aitamine ise-Teil endal oleks olukorda arvestades väga keeruline see aitamise küsimus/teema siia üles panna. Samas oleks Teile sellest kindlasti abi!

Aitäh nende kenade soovide eest! Olen seda teemat nüüd arutanud päris mitmete inimestega ja olen otsustanud, et kõige lihtsam moodus minu aitamiseks on ühe kommentaatori poolt välja pakutud variant Bondora kontole ülekannete tegemiseks. Lisan vastava info ka blogi päisesse, aga panen selle ka siia vastusena kirja: mind saab soovi korral aidata kui teha kasvõi 1-eurone ülekanne Bondora AS kontole EE501010220087930015 ja panna viitenumbriks 105400. Kuna just Bondora on minu jaoks kõige suurem murekoht ja sealne laenusumma on ka kõige suurem. Igaks juhuks täpsustan üle, et mina ei näe ülekande tegija nime ja ei saa seda kunagi ka teada (kui te just ise seda eraldi ei ütle).




AITÄH KOGU SÜDAMEST!







    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi, küsitlus, seisund  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





esmaspäev, 16. november 2020



   
Mõtleme suurelt! Mõtleme Bondorast! 




Järjekordne nädalavahetus on läbi saanud. See on aeg, mis on võlglasele tõeliseks hingetõmbepausiks. Tänaseks olen selgeks saanud, et laenufirmad õnneks tõesti puhkavad nädalavahetustel. Vähemalt nende võlgadega tegelevad osakonnad. Telefonikõnesid ei tehta. SMS-id siiski liiguvad, aga need on alati sellised neutraalsed. Need ei aja võlglast veelgi rohkem stressi.
Rõhutan siinkohal üle, et kui ma räägin detailselt mõnest laenufirmast ja muust osapoolest, siis püüan emotsioonid kõrvale jätta ja keskenduda puhtalt faktidele. Eesmärk ei ole kedagi lihtsalt niisama mustata vaid juhtida tähelepanu sellistele piiripealsetele asjaoludele.

Mis siis nüüd edasi saama hakkab? Minu jaoks järjest kriitilisemaks hakkab hetkel muutuma Bondora.  Võtsin ka nendega neljapäeval ühendust, kurtsin kirja teel oma mure ära (neil paremat ega vahetumat võimalust ei olegi). Mul on nende juures 3 erinevat laenulepingut. Kirjutasingi neile, et sooviksin need üheks laenuks kokku liita. Ja kui võimalik, siis ehk ka põhinõuet natukenegi vähendada. Nende esimene vastus oli üllatav. Nad teatasid, et ma võiksin kasutada B-Secure teenust - see pidavat aitama, kui on makseraskused. Ainus mure muidugi on selles, et B-Secure teenus on mul kasutusel juba jaanuarist, mil võtsin laenupuhkuse. Vastasingi siis, et B-Secure on mul juba kasutusel ja selle abil on mul võetud maksepuhkus. Järgmine vastus oli aga juba eriline klassika. "Täname Teid pöördumise eest. Pakume võimalust kasutada Bondora laenuraha teiste kohustuste refinantseerimiseks. Personaalse pakkumise saamiseks esitage palun laenutaotlus. Me ei paku Bondoras olevate laenude refinantseerimist." Nagu mis asja? Mul on teie juures jooksev võlgnevus ja kehtiv põhiosa maksepuhkus ja te saadate mulle sellise kirja?! Selliselt vastasingi. "Mul on jooksev võlgnevus ja ka kehtiv maksepuhkus ja te pakute mulle lisalaenu? Kas see on tõesti bondora ametlik nägemus vastutustundlikust laenuteenusest?" Siis läks olukord aga veel absurdsemaks. "Eelmine kiri oli automaatvastus. Teie küsimusele vastuseks, me ei paku Bondoras olevate laenude refinantseerimist. Teie soovi, kõik laenud kokku liita, ei ole meil kahjuks võimalik täita." Olles ise aastaid IT alal töötanud, siis julgen üsna kindlalt väita, et selle kirjaga Bondora konkreetselt valetas. See ei saanud mitte kuidagi olla automaatvastus. See oli lihtsalt ilma kliendi tausta uurimata kirjutatud suvaline jutt, aga kindlasti oli selle kirjutaja siiski päriselt inimene. Sinna see jutt siis jäigi.

Aga Bondora kohta on mul veel mõned märkused siiski. Esiteks nende laenulepingut puudutav. Neil on lepingus kirjas, et nende haldustasu on 4% laenusummast aastas. Rõhutagem - laenusummast, mitte laenujäägist. Ehk siis kui võtate 5000 EUR laenu, siis haldustasu maksate iga aasta 200 EUR ja see ei vähene koos laenujäägi vähenemisega. Lisaks on nad selle arvutamise ära peitnud kenasti laenuintressi veergu. Kui vaatate Bondora iseteeninduses oma laenuseisu ja maksegraafikut, siis sealt ei paista see haldustasu mitte kuidagi välja, seda lihtsalt ei mainita. Järgmine tänaseks juba kurikuulus teenus on neil see eelmainitud B-Secure. Oma olemuselt on see täitsa asjalik teenus. Jah, võimaldab teil automaatselt makse kuupäeva muuta või maksepuhkust võtta. Aga... Selle kuutasu on selline, et see jääb kehtima täpselt nii kauaks kui kaua kehtib teie laenuleping. Ehk siis kui võtta näiteks 10. kuul maksepuhkus ja määrata uueks laenuperioodiks 60 kuud, siis maksategi 60*10 = 600 EUR selle sammu eest. Võrreldes teiste laenuandjatega, kes tihtipeale pakuvad lepingumuudatusi praktiliselt ilma teenustasuta, on see ikka korralik rööv. Pole imestada, kui Bondora reklaamlause on "Mõtle suurelt!" Nad tõesti mõtlevad suurelt. Tänaseks päevaks olen nende eeltoodud asjaoludega pöördunud ka tarbijakaitsesse. Ma ei kahtle seejuures antud teenuste ja tingimuste seaduslikkuses, küllap need taaskord JOKK on, aga küsimuse alla seadsin tarbija korrektse informeerimise. Eks ole näha, kas sealt mingeid vastuseid ja reaktsioone ka tuleb.
Bondora on siiani ainus, kes on hoogsalt kasutanud oma õigust mulle tasulisi meeldetuletuskirju saata. Otse pärispostkasti. Kuuldavasti on nende süsteemid üsna halastamatud ja mingeid vahelülisid nad ei kasuta. Nii kui 3 makset võlas, antakse viimane hoiatus ja siis läheb asi otse kohtusse. Ma ei ole veel suutnud lõplikult ära otsustada, kui kaugele selle teema lasen. Aga kaunist uut nädalat kõigile! 


    8 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: bondora, finants, seadused  

 




pühapäev, 15. november 2020



   
Ma ei taha, et teil oleks minust kahju 



Nagu ma ühes varasemas postituses mainisin, on minu jaoks igasugune abi küsimine üsna delikaatne teema. Aga viimasel ajal olen ma saanud päris mitmeid signaale, et inimesed tahaksid mind aidata. Ütlen kohe ära, et mingit abiliini ma enda jaoks avama ei hakka. Ma tõesti ei tea, kuidas teha nii, et võõrad inimesed mind üldse aidata saaksid. Ma ei hakka siinkohal valetama - loomulikult oleks iga euro mulle oluline, aga ma ei hakka tegema postitust stiilis, et palun kandke sellele ja sellele pangakontole raha. Kui kellelgi on mõtteid, kuidas see teoorias võiks üldse välja näha, siis võib siia kommentaariumisse märku anda. Või võib ka mulle otse kirjutada volglasepaevik@gmail.com. 
Selle blogi eesmärk ei ole mitte kunagi olnud inimestes haletsuse tekitamine. Ma ei taha, et inimestel oleks minust kahju. Ma soovin lihtsalt oma teekonda jagada ja olla ehk hoiatuseks kõigile, kes on sarnasel allakäigutrepil. Kui kasvõi üks inimene leiab sellest blogist tuge ja ka näpunäiteid, kuidas mingis olukorras käituda või olla, siis ongi juba minu jaoks hästi. Proovin lihtsalt jagada kõike seda, mida tunnen, mida mõtlen ja mida oma kriisiga peale hakkan. Sellel teekonnal kaalun ma erinevate võimaluste ja variantide vahel, kuidas sellest kõigest välja tulla ja püüan neid kaalupunkte võimalikult detailselt jagada. Miks just teen selliseid või teistsuguseid valikuid. Ja kuhu need mind lõpuks viivad. Kas sellest kõigest on kasu? Mingil moel lõpeb see lugu kindlasti, ma lihtsalt loodan, et positiivselt. 


    6 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi, ausus, inimesed  

 


laupäev, 14. november 2020



   
Valelubaduste andmine 




Reede pärastlõuna. Rahulik, tavapärane tööpäev. Järjekordne töönädal hakkab otsa saama, enamvähem kõik tööülesanded selleks nädalaks juba täidetud. Ja siis heliseb telefon. 

Mina: "Halloo!" 

Klienditeenindaja: "Kas härra Võlglane kuuleb? Helistan teile Creditstarist, seoses teie laenulepinguga. See on juba kolm päeva võlgnevuses. Millal te ära maksate?" 

Mina: "Kahjuks novembris pole kindlasti lootustki, enne detsembri algust ei ole see kindlasti mõeldav." Klienditeenindaja: "Aga kui te ei saa õigeaegselt maksta, siis palun kasutage meie pikendamisteenust." 

Mina: "Selle kohaselt maksaksin tavapärase 177 EUR osamakse asemel 131 EUR, see ei ole teil väga kliendisõbralik teenus. See on väga kallis variant ja selle käigus ju pikeneb ka makseperiood ja laen läheb veelgi kallimaks." 

Klienditeenindaja: "Aga arvestage, et maksmata jätmisel peate detsembris juba kaks makset korraga tasuma!" 

Mina: "Jah, ma tean seda. Aga viivises olemine on siiski odavam, kui laenu pikendada." 

Sellega see kõne lõppes.

Kuid hiljem sain aru, et ma olin ühe suure vea teinud. Ma olin öelnud lause "...enne detsembri algust ei ole see kindlasti mõeldav." Kui inimene kasutab lauseid stiilis "parimal juhul jaanuaris" või "enne detsembri algust mitte", siis selliselt ta neid lauseid mõtlebki - sisuliselt on ta olukorras, kus ta pigem on veendunud, et seda raha ei ole tal ka siis kuskilt võtta. Aga laenufirma klienditeenindaja paneb selle kirja, et klient andis lubaduse jaanuaris ära maksta või detsembris laekub kindlasti osamakse. Ehk siis selles maailmas ei kehti hinnangulised terminid. Siin ei huvita kedagi, et "äkki" maksate või et "äkki tekib võimalus". Kui juba lausest mingi kuupäev läbi lipsab, isegi kui see on ebavlev jutt, siis see läheb kirja kindla lubadusena. Seejuures on raske ilmselt laenuandjale midagi ette ka heita. Teda ei huvita mingid "juhul kui" jutud, tema tahab lubadust. Tema tahab kuupäeva. Seega, tuleb selles osas olla konkreetne ja öelda nii nagu asjad päriselt on. Mitte tegutseda selles lootuses, et kui mingi ebakindel daatum välja öelda siis saab mõneks nädalaks rahu. Eks korraks saabubki vaikus, aga seda kurjem kõne tuleb ilmselt siis, kui detsembri algus käes ja selgub, et teil ikkagi ei ole võimalust seda maksta.
Samas on ka mõistetav loomulikult võlglase reaktsioon. Ta on niigi omadega kriitilises stressiseisundis ja ta tahab, et see kõne võimalikult ruttu läbi saaks. Sest enamasti ei ole need krediidiasutuste klienditeenindajad mitte kuidagi viisakad või sõbralikud. Nad on sõna otseses mõttes kurjad ja nõudlikud. 


    1 kommentaar:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: ausus, kiirlaenud, seisund  

 


reede, 13. november 2020



   
Kolmteist ja reede 



Kui kuupäevaks on "kolmteist ja reede," siis ju lihtsalt peab tegema vastava pealkirjaga postituse. Elementaarne, eks ole! Muideks, kas teate, et kui viimati oli "13 ja reede," siis kuulutati Eestis välja eriolukord. See oli täpselt 8 kuud tagasi. Tundub, et kuigi seekord on olukord koroonanumbrite osas veelgi hullem, siis täna vähemalt koheselt eriolukorda ei hakata kehtestama. Aga olgu, nii palju siis üldistest teemadest.
Mis siis vahepeal mul ka juhtunud on? Kas herilased on sutsama ka tulnud? Pean tunnistama, et uskumatult vaikne on olnud. Paar kõnet on küll tulnud, aga ei midagi hullu. Ühtegi paberkirja pole ka juurde tulnud. Tänaseks on siis mul viivitusega laenulepinguid kokku 16 ja täna tuleb 1 juurde. Aga veidike on siiski humoorikaid ja absurdimaiguga asju ka juhtunud.
Üleeile, kohe esimesel päeval pärast maksepäeva möödumist, saatis Placet Group mulle 3 kirja - smsraha, smsmoney ja laen.ee lepingute kohta. Juures oli siis jutt, et paluks hiljemalt 18. novembriks ära maksta ja täpsed arvutused ka toodud, kuidas summad kujunevad. Lugesin kirjad läbi ja otsustasin, et peaks veidike noomima neid ebaseadusliku viivisemäära tõttu (neil on see 0,1% päevas ja see oli kenasti kirjas ka välja toodud). Saatsingi siis vastuse, et "Tere! Teil on viiviseprotsent ebaseaduslik, lubatud ju maksimaalselt 0,022% ja äärmiselt juhul kolmekordne määr ehk siis 0,066%." Lisasin erinevad juriidilised tekstid ka juurde. Igasuguseid vastuseid võis sellele oodata, aga saabunud kiri üllatas mind, paari mu tuttavat ja ka võlanõustajat. Seda vastust peab lausa tsiteerima, et mitte jätta tõlgenduseks ruumi. "Täname kirja eest. Meie firmas ei ole viivisemäär ületatud, kuna 0,0666% ümardamisel on see määr 0,1%." Võlanõustaja reaktsioon ütleb kõik: "See on küll ennekuulmatu jutt. On ikka suur vahe, kas nt 1000 eurose võla puhul maksad viivist 1 euro päevas (0,1% viivisemäär) või 66 senti päevas. 30 päeva jooksul on esimesel juhul viivist kogunenud 30 eurot, teisel juhul 19,80 eurot. Arvesta siis ise, kui palju on erinevus juba aasta lõikes või siis suurema võlasumma puhul. Kindlasti ei ole selline jutt adekvaatne ja kusagil seaduses sellist viivise ümardamist sätestatud ei ole." Võta siis kinni, kas see oli klienditeenindaja omalooming või Placet Groupi ametlik seisukoht. Igal juhul sai selle vastusega selgeks, et ega siin selle firmaga asjalikku jutuajamist olla ei saa. Jätsin selle teema sinnapaika.
Teine huvitav asjaolu ilmnes credit24 puhul. Nemad on oma süsteemid juba nii automaatseks ära muutnud, et isegi telefonikõne tuleb salvestatud kujul. Eile helises siis telefon, võtan vastu: "Halloo!" Ja siis hakkaski robot lobisema. Rääkis oma jutu ära, kuidas mul on võlgnevus ja kuidas oleks ikka hea, kui ma selle ära maksaksin ja muud jutud. Vastu rääkimiseks võimalust ei antud. Jutt räägitud, katkestas masin kõne ja oligi kõik. Sellisesse maailma oleme siis tänaseks päevaks jõudnud.
Natuke numbreid ka siia lõpetuseks. Kuna sisuliselt kõik laenumaksed, mida suutsin sel kuul teha, on tehtud, siis on tänaseks laenude põhiosa jääk langenud 197121,05 EUR -> 196140,25 EUR ja niiöelda pahade laenude jääk 95757,01 EUR -> 95051,59 EUR. Et justkui mingi areng on toimunud. Aga samas on üle tähtaja läinud osamaksete summa tänaseks 2045,68 EUR. Eks vaatame edasi, mis elu toob nii koroona kui võlamaastikul. Võitlus jätkub!



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: herilased, seisund  

 




kolmapäev, 11. november 2020



   
Uus küsitlus: blogi külastaja välimääraja 




Kui mu eelmine külastus oli rohkem selleks, et saaksin teada, millest edaspidi kirjutada, siis nüüd sooviksin teada, kes on need inimesed, kes siin käivad ja kuidas te siia sattusite :)

Küsitluse link on siin. Suured tänud juba ette!



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: küsitlus  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





kolmapäev, 11. november 2020



   
Üksteist üksteist: lootused, ootused ja reaalsus 



Võimalik, et ma olen oma postitustega jätnud kuidagi mulje, et ma justkui tean, mida ma teen. Plaanid ja strateegiad on paigas, siht silme ees. Tegelikkuses ei ole see aga üldsegi nii. Mu sees on päris suur hirm ja teadmatus tuleviku ees, mida ma aegajalt ennast pettes üritan ületada. Võlaorjuse all ägaja üks ellu jäämise vajalikke oskusi on enese motiveerimine ja lootuste nägemine. Kui ma ei suudaks end enam igapäevaselt motiveerida ja kui ma ei näeks enam tunneli lõpus mitte mingitki valgust, siis on väga lihtne lõplikult murduda ja alla anda. 
Aga kõige selle nimel, mis mul on, pean ma võitlema. Pean võitlema oma abielu, laste, kodu nimel! Aga selleks on vaja meeletult vaimujõudu. Täna hommikul kirjutas mulle üks inimene aga karmi tõe pensionifondi rahade kätte saamise kohta: "See on nii kauge tulevik, et selleks ajaks on praeguse trajektoori järgi sul tõenäoliselt kohtutäitur kohal ja kontod arestitud". Reaalselt mõeldes ongi see täpselt niimoodi. Ma isegi ei kujuta ette, kus vati sees ma elanud olen viimased kuud, et vastupidist siiani uskusin ja lootsin.
Ainus õlekõrs, mida selles reaalsuses näen on termin "praeguse trajektoori järgi". Seega, ma pean lihtsalt suutma seda muuta. Inimese suurimad tugevused sõltuvadki sellest, kuidas ta maailma näeb. Kas ma näen võimalusi oma tuleviku mõjutamiseks, kas ma näen neid väikesi võidukesi ja suudan neist nii palju rõõmu ammutada, et järgmiste tagasilöökidega hakkama saada. Kas minus jagub seda optimismi kõige selle suhtes, mis mind ees ootab. Võiks ju öelda, et kõik, mis juhtub, ongi parim. Aga mutta löödud inimese jaoks on see lause kohati isegi mõnitav. Võib olla aastate pärast mõtlen teisiti ja vaatan kõigele sellele jamale tõesti selliselt, et see oligi parim. Aga praegu on seda võimatu näha.
Kogu selle blogindusega ei taha ma tegelikult võlglasi kuidagi heroiseerida. Ei ole nii, et võlglased on süütud kannatajad ja võlausaldajad on pätid ja kaabakad. Tegelikult on ju peaaegu alati võlglased siiski ise oma jamades süüdi. Ka mina. Jah, hasartmängusõltuvus ja teisedki sõltuvused on väga tõsised haigused, aga see ei vabanda kogu seda käitumismustrit. Ja ammugi ei ole laenufirmad selle eest vastutavad. Iga teovõimeline ja mittehull täiskasvanud võlglane on ise selle jama endale korraldanud. Eks jah, igasugused seadused ja nende täitmised võiksid ju veidike paremad ja konkreetsemad olla, aga reaalselt ei ole see ikkagi mingi vabandus.
Lisaks olen natuke mõelnud ka kogu selle koroonakriisi peale. Teatud mõttes on mul vähemalt siiani hästi läinud, sest mul on endiselt töökoht alles, minu tegevusvaldkond ei ole sisuliselt pihta saanudki ja pigem lausa kasvame. Arvestades kogu maailma ja Eesti üldist majandusseisu, siis liigun ma selles mõttes vastuvoolu. Need löögid majandusele on aga meeletult kasvatanud võlglaste hulka, sest inimesed kaotavad järjest töö ja neist paljudel on ju mingid laenukohustused ka kaelas. Seega, teatud mõttes muutub võlglaste teema järjest aktuaalsemaks. Juba praegu on statistika kohaselt Eestis mingi 20% inimestest võlgadega hädas. See on meeletu hulk. Nagu öeldakse, kui sa oled üksinda see paha võlglane, siis näitavad kõik näpuga sinu poole. Aga kui sa oled üks sadadest tuhandedest, siis muutub see ühel hetkel ka ühiskonna probleemiks. Kuhu see kõik viib ja kas siit tuleb ka mingeid riiklikke meetmeid või pehmendusi, seda näitab juba aeg. 


    3 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, inimesed, seisund  

 




teisipäev, 10. november 2020



   
Strateegia: kuidas on ja kuidas edasi? 




Strateegiad ja plaanid on selles mõttes huvitavad asjad, et need on pidevas muutumises. See, mis tundus õige kaks kuud tagasi, on tänaseks vale või aegunud.

Minu strateegia praegusel hetkel on see, et ma püüan iga ülekannet, mille teen, hoolega läbi mõelda...ja seda järgmises järjekorras:
1) kui on juba mingi suuline/kirjalik erikokkulepe konkreetse kuupäeva ja konkreetse summa peale, siis seda tuleb kindlasti täita
2) maksta neid osamakseid, mis on pikemalt juba võlas olnud
3) maksta sinna, kes rohkem ähvardab
4) maksta rohkem neid osamakseid, mis ka põhiosa vähendavad, sest viivised jooksevad vaid põhiosa võlgnevuse pealt
5) maksta pigem sinna, kus on viivised, intressid ja kogu leping seaduse piires, sest nende vastu ei ole näiteks kohtus midagi vaidlustada

Kuna mul on kohustused sissetulekutest peaaegu kaks korda suuremad, siis plindris olen niiehknaa. Seega igaks juhuks hoian koguaeg mingit rahavaru kontol, et saaksin kiiresti reageerida, kui asi tõsiseks läheb. Kokkuvõttes ei tee ma mitte ühtegi ülekannet enam nö ennetavalt. "Lihtsalt niisama" ei tee ma enam samuti mitte ühtegi ülekannet. Kahjuks või õnneks kodulaenu ja kodupanga väikelaenudega ei saa ma midagi teha, need võetakse niisama maha ja nendega varieerida ei saa.

Teine oluline strateegia on suhtlus, suhtlus ja veelkord suhtlus. Mult on korduvalt ka küsitud, et kui ma laenuandjatele oma olukorda kirjeldan, siis kui täpseks ma sellega lähen. Detailidesse ma nendega suheldes ei lasku, sest see ei ole tegelikult tähtis. Nii rõhungi lihtsalt majanduslikult halbadele otsustele ja valikutele. Hasartmängud jätan targu mainimata. Selle otsuse tegin koostöös oma võlanõustajaga.

Hetkel on mul töös ka mõned koostööprojektid erinevate inimeste ja ka kogukondadega. Aga nendest saab rääkida siis, kui asjad konkreetsemalt paigas ja mingeid tulemusi ka näha. Samuti tänan kõiki, kes avaldasid arvamust võimaliku raamatu välja andmise teemadel. Sain isegi aru, et selle jaoks on hetkel veel kõik liiga algjärgus, eriti mis puudutab lahenduste leidmist. Võitlus jätkub!



    1 kommentaar:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, seisund, strateegia  

 


    
Küsitluse tulemused 




Kui ma eelmisel nädalal teemade küsitluse üles panin, siis eeldasin või lootsin, et tuleb heal juhul 30-40 vastust. Sest ma lihtsalt ei teadnud päris täpselt, kui palju neid lugejaid siin ikkagi on. Aga vastuseid tuli lausa 91! Olen südamest tänulik teile kõigile ja aeg kokkuvõtteid teha. Mis siis inimesi huvitab ja millest võiks hoopiski vähem kirjutada? Nagu ikka, pilt ütleb rohkem kui 1000 sõna, seega panen tulemuse siia graafiliselt üles:







Ega siin kokkuvõttes midagi palju lisada ei olegi. Inimesi huvitavad lood elust enesest. Finantsilisi keerdkäike ja psühholoogilisi jutte võib ka aegajalt kirjutada, aga juriidilised nüansid peaksid ilmselt kuskile mujale jääma. Kindlasti proovin seda tulemust ka arvesse võtta. Aitäh veelkord kõigile, kes kaasa mõtlesid!



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: küsitlus  

 


esmaspäev, 9. november 2020



   
Herilase pesa 




Tunnistan ausalt, ma ei ole mingi eriline podcastide fänn ja väga palju ma neid ei kuula. Võibolla 2-3 neid ongi, mida teatud regulaarsusega kuulan. Aga minu jaoks lemmik nende seast on vaieldamatult Herilase pesa. Mind on alati köitnud nende jutustiil, nende jututeemad ja kõik muu. Nii otsustasingi ühel hetkel, et ma kirjutan neile, sest ma tahtsin kuulda, mida nemad sellest teemast arvavad. Muidugi polnud mul mitte mingit kindlustunnet, et nad selle üldse arutlusele võtavad. Aga nad võtsid. Panen siia lingi ka konkreetsele episoodile, mis avaldati sellel nädalavahetusel: https://herilasepesa.podbean.com/e/103-herilasepesa-torisevad-vanamehed/ (alates 36:00 algab antud blogi teemaline jutt, aga soovitan ka muid teemasid kuulata). Sutsake aga edasi, herilasepoisid, jään teid edasi kuulama isegi siis, kui pankrotti lähen!

Aga see ei ole ainus herilasepesa, mis minu ümber lähipäevil ja lähinädalatel sumisema hakkab. Teadupärast on väga paljudel laenulepingutel vaikimisi maksekuupäevaks 10. kuupäev. Nii ka minul. Selliseid erinevaid laenulepinguid, mille kuupäev kukub just homme, on mul täpselt 10. Ja kõik need lepingud hakkavad ülehomsest viiviseid tiksutama. Ja siis tulevad kõik need herilased mulle kallale. Mõni firma reageerib kohe, teine laseb nädalakese ehk seda olukorda seedida. Telefon ilmselt hakkab lakkamatult helisema ja alustuseks voolab mu e-maili postkast kirju täis. Täna on nagu vaikus enne tormi. Vaimujõud saab väga tugevalt proovile pandud. Ainus lohutus selle kõige juures on see, et kui see esimene orkaan läbi saab, punased lipud on kõik püsti pandud, siis peaks saabuma teatud mõttes rahulikum periood. Edasine saab kõik sõltuma juba konkreetsete laenufirmade poliitikast ja nende protsessidest. Kes kui palju on huvitatud kokkulepetest ja kes tahab iga hinna eest mind kohtusse ja inkassosse anda. Eks elu näitab.

Ühest asjast olen ma tänaseks juba aru saanud. See on fakt, et kui ma olen mingi laenulepinguga olukorras, kus suur osa (üle 90%) osamaksest koosneb intressist, siis ei maksa liiga palju tähelepanu nendele maksetele pöörata, sest sealt tulenevad lisakulud on väga väikesed. Las need sendid tiksuvad. Mul on paar lepingut ka sellist, millel on kehtiv põhiosamaksepuhkus ja nende puhul on ainus lisakulu see 5-eurone meeldetuletustrahv. Viiviseid ei jookse nende puhul üldse. See muidugi ei takista herilastel seda meelde tuletamast. Kokkuvõttes on igasugune maksepikenduste taotlemine üsna mõttetu tegevus. Kui niikuinii ei ole lähiajal plaanis uusi laene võtta, siis las see maksehäireregister saab need kirjed, las need viivised jooksevad. Aga lõppude lõpuks on see ikkagi odavam meetod, kui laene pikendada ja iga hinna eest lepinguid täita. Ma oleksin pidanud sellest kõigest muidugi juba ammu aru saama ja vastavalt tegutsema, aga mina võtsin hoopis uuesti kasutusele oma krediidikontosid ja tegin muid rumalusi. See oleks pidanud olemata olema.

Toon ühe hästi lihtsa näite ka seda kõike illustreerimaks. Oletame, et teil on võetud 100 eurone laen avanss.ee keskkonnast. Nemad pakuvad hästi väikese tähtajaga laene, 30 päeva on nende maksimaalne tagasimakseperiood. Üldjuhul intress ise on selle juures üsna väike ja tagasi tuleks lepingu järgi maksta ca. 103 EUR. Oletame, et maksepäeval teil siis raha ei ole. Nad pakuvad selleks puhuks lahenduse - makske 10 EUR ja pikendame maksepäeva 30 päeva võrra. Tore! Või kas ikka on? Hakkame arvutama. Võtame mingi tavapärase viivisemäära 0,1% (kuigi see on seadusevastane, aga las ta praegu jääda). Selliselt tiksub viivist iga päev 10 senti. Võta kuidas tahad, 30 päevaga üle 3 EUR tiksuda ei saa. Ja isegi kui nad panevad siia oma meeldetuletustrahvi otsa (maksimaalselt 5 EUR), siis kokkuvõttes tuleb see igal juhul odavam kui seda 10 EUR tasu neile maksta.



    11 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, herilased, seisund  

 




laupäev, 7. november 2020



   
Blogi põhjal raamat? 



Kas keegi oskaks, suudaks, tahaks selle blogi postituste põhjal raamatu käsikirja kokku panna? Kas sellel üldse oleks mingit mõtet? Kas sellise raamatu järele oleks vajadust? Ma kunagi isegi proovisin neid juppe siit kokku võtta ja siduvaks kokku sõlmida, aga jooksin natuke kokku omadega. Kas selle blogi lugejate seas on kedagi kirjandusliku taustaga, kellele see piisavalt väljakutset võiks pakkuda? 


    9 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: blogist raamat  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





laupäev, 7. november 2020



   
Vaimne pohmell 



Käes on november, meeste tervise kuu. Peaks justkui eriti palju tähelepanu pöörama oma tervisele. Mehed teevad kampaania korras kaalulangetamist, loovad eraldi selle jaoks sotsiaalmeedia gruppe. Mõned kasvatavad vuntse ja püüavad selliselt kogu teemale tähelepanu pöörata. Lisaks möllab meil suureneva tempoga üks kuri viirus. 
Täna keskendun aga iseenda tervisele. Järjest rohkem tunnetan ma seda, et ma siiski pean minema oma vaimset tervist kontrollima. See kõik küll nõuab eraldi korraldamist ja ettevõtmist, sest ma ei ela suurlinnas ja kogu see käimine võtab natuke rohkem aega kui "sutstsi-ja-käidud". Aga ma lihtsalt pean selle käigu ära tegema. Ma põlen meeletult ereda leegiga. Stressihood vahelduvad stressist tekkinud pohmelliga. Sisuliselt rahulikku ja õndsat hetke ei olegi enam.
Pingeseisund on nii tugevalt sees, et igasugune negatiivne emotsioon või ootamatu väline surve tekitab sisimas plahvatusohtliku olukorra. Isegi, kui keegi kuskil kellegagi pahandab, häält tõstab ja ma seda pealt juhtun kuulma. Ka need hetked juba tekitavad minus vastureaktsioone. Igasugune minu suunas teele saadetud rahulolematus või kriitika mõjub kuidagi nii halvasti ja tapvalt. Selline tunne nagu olekski päriselt pohmell (ma ei ole juba ca. 5 aastat nii palju alkoholi joonud, et hommikuti tegelikult pohmell oleks - aga vahest mõnel korral aastas siiski paar õlut joon). Kõik teravad ja tugevad hääled, karjumised on lihtsalt nii valusad. Ma ei saa öelda, et mul pea otseselt valutaks, sest kogu keha on nii suures pinges, et eristuvat valupunkti nagu polegi. Ühel hetkel tekib tunne, et kõik ümberringi on valesti. Positiivsed märgid lihtsalt mattuvad kõige selle stressi alla. Tundub, et ka teised on närvilisemad ja rahulolematumad.
Tahaks lihtsalt olla. Niisama, pikali, vaikuses. Tahaks korrakski aja maha võtta ja mitte mõelda neid mõtteid. Tahaks ennast välja lülitada. Mu sisemised akud on täiesti tühjaks saanud. Iga väiksemgi tagasilöök, kasvõi avastamine, et elektriarve on 60 senti suurem kui oma eelarves olin arvestanud, on nii suure mõjuga. Ka mina olen siiski inimene. Kuigi püüan kogu hingest endast parima anda, et sellest olukorrast pääseda, siis reaalselt ei jaksa ma ilmselt selliselt igavesti vastu pidada. Varem või hiljem ma murdun. Mulle küll öeldakse alatasa, et olen ainuõige teekonna ette võtnud ja teostanud õigeid samme jne, aga lõppude lõpuks ei garanteeri see mitte kui midagi. 


    4 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: orav rattas, seisund, vaim  

 




reede, 6. november 2020



   
Abi palumine vs abi vastu võtmine 



Täna tahaksin rääkida võlglase aitamisest. Teatud määral ka sekkumisest (inglise keeles on selle kohta eraldi termin - intervention).
Loomulikult on inimesed erinevad ja inimeste käitumine kriisiolukordades samuti täiesti seinast seina. Kindlasti leidub neid, kes üritavad pea liiva alla peita ja lihtsalt loota, et probleem kaob ära, kui piisavalt kaua peidus olla. Teised hakkavad aktiivselt abi otsima ja ka abi paluma. Kui juba inkassod ja kohtutäiturid kukil, siis püütakse leida lahendusi sellega, et käiakse tuttavate-sugulaste-sõprade juures lihtsalt konkreetselt raha küsimas. Räägitakse ära oma kurb saatus ja loodetakse, et keegi ehk ikka saab raha anda. Ning siis on veel kolmandat sorti inimesed. Kes küll kurdavad oma mure ära, kuid reaalselt abisoove ei avalda. Ka mina kuulun siia seltskonda. Ma ei oska ega taha olla olukorras, kus ma pean kellegi ebamugavasse olukorda panema. Ma ei tea ju inimeste reaalseid rahalisi olukordi ja nende tulevikuplaane. Ma ei suudaks küsida rahalist toetust või laenu enda jaoks tähtsatelt inimestelt, sest kardan rikkuda sõprussuhteid. Ma võin küll neid summasid vajada kui õhku, aga ma vajan ka neid inimesi. Siin ei ole küsimus isegi väärikuses või maines, vaid pigem selles, mis mulle hinges õige tundub. 
Kogu see teema on minu jaoks välja koorunud ühest väga meeldivast uuest kirjasõbrast, kes on sellele kõigele tähelepanu hakanud pöörama. Ta küsis mult konkreetselt niimoodi: "Te ka pigem vist soovite, et lähedased ja sõbrad oleksid Teie jaoks emotsionaalselt olemas, kuid aktsepteeriksid Teie otsust asjaga ise tegeleda ja ei pakuks (reaalset) abi?" Siin ongi suur vahe pakkumise ja palumise vahel. Kui keegi mulle abi pakub, siis pean alati vajalikuks rõhutada, et minu käest on selle raha tagasi saamise aeg ääretult pikk. Kahelt sõbralt ma olen abi ka saanud. Suve keskel andis üks sõber 500 EUR ja septembris sain teiselt 350 EUR. Aga need mõlemad olid nende inimeste endi aktiivsus ja soov. Nende endi soov sekkuda sellesse, mis minuga toimub. Seega, kokkuvõttes, ma ei ole kindlasti nii kange, et ma abi vastu ei võta, aga ma lihtsalt ei suuda seda ise paluda. See kõik on olnud minu enda suur eksimus ja ma ei saa seda kellegi teise õlule asetada. Tegelikkuses pean ma ikkagi selle kõigega ise hakkama saama. Ma peaksin ju olema oma elus ise see kapten, kes vastutab ja kes vajadusel ka koos laevaga põhja läheb.
Mu psühholoog mainis mulle viimasel kohtumisel targad sõnad - ma pean mõistma seda, et mina olen oma suure murekoormaga koos iga sekund, iga tund. Need, kelle olen aga sellesse kõigesse pühendanud, ei taju ka kokku seda pooltki nii tugevalt kui mina. See on minu mure, minu elu, mis saadab mind koguaeg, kõigis mu tegevustes. Teiste jaoks on see justkui draamafilm või põnevusraamat, mille saab alati kinni panna ja mingi aja pärast uuesti lugema või vaatama asuda. Või siis lõplikult riiulisse ära panna. Minul seda võimalust paraku pole. See ei ole probleem, mis pikali visates ja silmi sulgedes ära kaoks. See jääb veel väga pikaks ajaks mind saatma. 


    6 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: abi, finants, inimesed  

 


    
Mis õigused annab laenutaotleja laenuandjale 




Kuna viimases postituse kommentaariumis tõstatati hüpotees, et äkki laenutaotleja ise annab õigused laenuandjale oma andmete edastamiseks ja küsimiseks kolmandatele osapooltele, sealhulgas ka õiguse küsida teistelt laenuandjatelt enda kohta andmeid, siis otsustasin selle läbi proovida ja täpselt välja lugeda, mis õigused ma siiski annan laenuandjale.

Üldjuhul annab laenutaotleja siiski õiguse enda kohta andmeid pärida kahest kohast - pensionikeskusest ja maksuametist. Lisaks on vaikimisi luba ka krediidiinfost (https://www.creditinfo.ee/), ametlikest teadaannetest (https://www.rik.ee/et/ametlikud-teadaanded) ja taust.ee (https://www.taust.ee/) päringuid teha. Aga nende kolme viimase kohta peab inimesele märge maha jääma, et tema kohta on andmeid vaadatud. Seega - ei sõnagi sellest, et laenuandja võiks vahetada andmeid teiste laenuandjatega. See lihtsalt ei ole seadusega lubatud.

Toon siinkohal ka välja ekraanipildi sellest, mis õigused ma annaksin TF Bankile laenusoovi avaldades.









    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seadused, tfbank, vandenõuteooria  

 


neljapäev, 5. november 2020



   
Laenuandjatega seotud vandenõuteooria. Või hoopis tõde? 



Ütlen otse - ma ei armasta vandenõuteooriaid. Olen püüdnud oma elu elada selliselt, et usun, et kõigel on enamasti loogiline ja lihtne põhjus. Ja enamasti lepin ametliku selgitusega. Samas on ajalugu täis näiteid, kus algselt absurdne vandenõuteooria on osutunud siiski tõeseks ja poliitkorrektne "õige" versioon on ümber lükatud. Viimane näide kipub olema siin kogu see Estonia laeva ümbritsev. Aastaid on seal igasuguseid teooriaid levitatud ja ametivõimude poolt neid naeruvääristatud, aga vaikselt kisub pigem sinnapoole, et äkki ongi paljud neist tõesed. Aga olgu, see selleks. Tegelikult ei tahtnud ma siin pikalt nendel teemadel peatuda. 
Seekord tahaksin hoopis rääkida laenuandjatega seotud teooriatest. Tegin just siin hiljuti ühe postituse TF Banki kohta. Sain sellele ootamatult palju vastukaja nii kirja teel kui ka kommentaariumis. Ja peab tunnistama, et järjest rohkem hakkan ma uskuma seda teooriat, et laenuandjad vahetavad omavahel mitteametlikult ja ebaseaduslikult informatsiooni ja klientide andmeid. Neid näiteid toodi ikka päris mitmeid, kus inimesed on minu moodi täiesti puhtana ja ideaalse maski taha peidetuna läinud laenu küsima, kuigi omal tegelikult suurem laenukoorem juba kukil. Aga see ei tohiks ametlikult mitte kuskilt välja paista - eitav vastus tuli sekunditega, ilma pikemalt analüüsimata. Justkui oleks konkreetne linnuke kirjas selle inimese kohta. Kuskil mustas nimekirjas. Loomulikult on arusaadav, et Placet Group jagab infot oma smsraha, smsmoney ja laen.ee klientide vahel. Loomulikult jagab ka BB Finance oma klientide andmeid avanss.ee ja raha24.ee vahel. Samamoodi arusaadav, et Creditstar grupp jagab oma andmeid creditstar.ee ja monefit.ee klientide vahel. Aga kuskohast saab TF Bank oma andmeid näiteks? Vähemalt äriregistri andmetel ei tohiks tal seost olla mitte ühegi teise Eestis tegutseva laenuandjaga.
Üks kommenteerija tõstatas küsimuse, et kuidas sellisel juhul see info lekkinud juba ei ole. Miks sellest avalikult ei räägita? Minu loogika ütleb, et siin on kaks suurt põhjust. Esiteks, ei ole see ilmselt väga laialdaselt levinud (arvatavasti osaleb selles "mängus" vaid mõni ükskik laenuandja). Teiseks on see ära peidetud IT algoritmide taha ja reaalselt ei tea niiöelda krediidikomisjon või klienditeenindajagi, mille alusel kliendile eitav vastus antakse. Laenuandjatena on seda kõike lihtne ka varjata, sest seadus ei kohusta selgitamast, miks eitav vastus anti.
Kui tõesti ilma laenuvõtjate loata jagatakse omavahel laenuinfot, siis on siin suurem skandaal ehk isegi õhus? Paljuräägitud riikliku ja ametliku positiivse krediidiregistri puhul ei tohi ka firmad andmeid enne jagada, kui laenusoovija pole selleks luba andnud. Seal lihtsalt saab edaspidi see konks juures olema, et laenu ei anta, kui selleks jagamiseks luba ei anna. Aga see on kõik tuleviku teema ja esialgu veel eelnõu tasandil.
Kõik see eelnev kõlab kahtlemata vandenõuteooriana, aga äkki oleks mõnele uurivale ajakirjanikule siin tööd. Kuidas need asjad siis tegelikult ikkagi on kiirlaenuandjate tagatubades? Pealtnägija? Kuuuurija? Eesti Ekspress? Katrin Lust? Tanel Saarmann? Või hoopis Finantsinspektsioon? 


    8 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, seadused, vandenõuteooria  

 




kolmapäev, 4. november 2020



   
Postitus nr. 65 - Kaks kuud blogitamist 




Täna on üks tähtpäeva moodi päev. Täna, täpselt 2 kuud tagasi, kirjutasin ma esimesed 4 postitust siia blogisse ja alustasin oma teekonna jäädvustamist endale ja teistele. Kuna Delfi tegi selle alusel koheselt ka artikli, siis külastas esimesel päeval mu blogi meeletu arv inimesi. Artikkel ise oli tol nädalavahetusel kogu Delfi keskkonna kõige loetum üllitis üldse. Seega, väga kiiresti sai selgeks, kui oluline see teema inimeste jaoks on.

Mis siis aga nende kahe kuuga juhtunud on? Suures maailmas on igasuguseid asju juhtunud. COVID-19 on taas tagasi, pensionireform võeti vastu ja kinnitati ära, poliitikud kaklevad ja lepivad. Nii see elu käib. Minu blogis on selle ajaga registreeritud kokku 39917 külastust! Ma olen kirjutanud 64 postitust. Kokku on jäetud 103 kommentaari. Selle aja sees on Delfi nüüdseks minu blogi alusel avaldanud 4 artiklit. Ma olen saanud lugematul arvul kirju saatusekaaslastelt ja kaasaelajatelt. Justkui oleks tekkinud lausa oma toetajaskond. 8. oktoobril sain ma kinnitatud ka oma reklaamikonto ja selle ajaga on tehtud kokku 623 klikki erinevatele reklaamidele, olen teile kõigile kogu südamest tänulik! Huvitava pöörde võttis mu blogiga seonduv oktoobri alguses, mil selgus, et Facebook on oma keskkonnas selle ära blokeerinud, viidates justkui nende kogukonna standardite rikkumisele. See asi on siiamaani tegelikult lahendamata ja lõplikult selgumata. Olen küll korduvalt järelepärimisi esitanud, aga kahjuks on Facebooki tugiteenused üsna olematud ja vastuseid sealt loota on veidi naiivne. Selle tõttu pidin selle blogi kaheks lööma, et inimesed soovi korral saaksid neid postitusi ka Facebookis või Messengeris jagada. Selle tõttu ongi neid blogisid topelt - https://volglane.blogspot.com ja https://volglasepaevik.blogspot.com (see on siis see niiöelda jagatav versioon).

Eile koostasin ka küsitluse, kus palusin teil arvamust avaldada, millistele valdkondadele rohkem tähelepanu peaksin pöörama ja millest rohkem kirjutama. Mõne tunniga on vastanud juba 34 inimest. Aitäh kõigile. Hoian seda veel umbes nädala avatuna ja siis teen ka kokkuvõtliku postituse.

Kahe kuuga on muutunud siis ka see asjaolu, et mitmed laenud on viivisesse läinud ja sel kuul tuleb neid veel kõvasti juurde. Praeguse seisuga paistab, et häired tekivad absoluutselt kõikide laenulepingutega, välja arvatud siis kodupanga laenud - kodulaen ja kaks väikelaenu. Sest need võetakse lihtsalt automaatselt maha ja nendega manööverdada eriti ei saa. Laenuandjatelt olen tänaseks saanud 4 kõnet ja ühe ametliku meeldetuletuskirja füüsilisse postkasti Bondoralt. Teised laenuandjad on siiani üsna rahulikult asja võtnud. Ei teagi, kas selle rahulikkuse põhjustajaks on olnud koroonaviirusest tekkinud üleüldine võlglaste buum või siis see, et ma olen neile kõigile mitu nädalat ette teatanud, et mul sellised rasked ajad käes on. Aga igatahes - võitleme edasi ja vaatame, mis elu toob.






    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: blogiga rikkaks  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





teisipäev, 3. november 2020



   
Küsitlus Võlglase Päeviku lugejatele 




Oleksin väga tänulik, kui leiaksite need mõned hetked ja vastaksite mu küsitlusele. Aitäh!

Küsitlus asub siin.



    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: küsitlus  

 




   
TF Bankist isikliku kogemuse põhjal 



Mõistlikud laenud mõistlikule inimesele! Just niimoodi kuulutab igapäevaselt üks Rootsi laenuandja meie meedias. Ilusad professionaalsed reklaamklipid sellest, kuid laenu saamine nende käest on midagi täiesti mõistlikku ja midagi head.
Ülevaade nende kohta ütleb järgnevat.
TF Bank tugineb vastutustundliku laenamise põhimõttele. See tähendab, et laenupakkuja hindab laenutaotleja maksevõimekust põhjaliku krediidianalüüsiga  selleks, et laenata rahasumma, mille klient on võimeline täies ulatuses ka tagasi maksma.
Internetipõhise niipangana pakub TF Bank teenuseid läbi spetsiaalse, automatiseeritud IT platvormi, tagades laenutaotluste kiire menetlemise kaotamata seejuures inimlikku kontakti. Automatiseeritud süsteem hindab maksevõimekust kiirelt, kuid ära pole unustatud ka inimlikku klienditeenindust  TF Bank on alati olemas nii telefoni kui e-posti teel.
Jutt on ilus, kuid reaalsus siiski midagi muud. Vähemalt minu kogemuse põhjal.
Suhtlus nendega on äärmiselt vaevaline ja katkendlik. Kui nad isegi suvatsevad mingile kirjale vastata, siis jätkukirjadele enam ei vastata mitte midagi. Ja iga kord on täiesti erinev inimene vastamas, kes ei tea eelnevast kirjavahetusest mitte midagi.
Aga alustan algusest. TF Bank oli üks neist laenuandjatest, kellelt ma lootsin oma olukorrale leevendust saada veebruaris. Siis, kui mul oli tõeliselt raske, aga samas oli veel lootust, et üks suurem hea intressiga laen aitab mind paremasse seisu. Sellel hetkel polnud mul mitte ühtegi probleemi mitte ühegi laenumaksega. Kõik oli kenasti. Samuti olid kõik registrid puhtad ja ka kodupanga konto väljavõte lihtsalt säras ja kutsus ilmselt laenu andma. Saatsin siis avalduse teele. Palun andke mulle 10000 EUR 7 aasta peale. Kuumakse 211 EUR. Ideaalne. Sellega oleksin oma kallid kiirlaenud hoobilt normaalsemaks saanud ja kogu maksukoormuse pea 700 EUR väiksemaks. Vastus tuli automaatselt. Ja see tuli koheselt eitav, kuigi ma kogemata unustasin isegi pangakonto väljavõtte esitamast. Huvi pärast läksin minucreditinfo.ee lehele, et veenduda, kas nad üldse mu tausta jõudsid uurida. Enamasti on sealt kohe pärast laenutaotluse esitamist näha, et käidi uurimas, kuidas seis on. TF Bank seda aga teinud ei olnud. Nii saatsingi neile kirja, et milles asi. Vastust ei tulnud. Sel hetkel tekkis mul kahtlus, et ilmselt on tegelikult mingi mitteametlik positiivne krediidiregister juba ammu olemas ja laenuandjad vahetavad teineteisega mitteametlikult infot. Sest see lihtsalt ei olnud loogiline, et mulle ilma tausta kontrollimata laenu ei antud. Ilmselt olin juba sel hetkel mingi linnukese külge saanud, et mulle ei tohi laenu anda.
Kõige veidram selle firma juures on muidugi see, et fakt, et nad mind kuskile musta nimekirja on lisanud, ei ole neil takistanud mulle ikka ja jälle imehäid pakkumisi saatmast. Veel eelminegi nädal sai pakkumise. "Unistused on käeulatuses ja pole paremat hetke nende elluviimiseks kui just praegu! Oktoobris on TF Bankil Sulle üks väga eriline pakkumine: väikelaen 12 kuuks intressiga 0%! Oled huvitatud pikemast tagasimakseperioodist? Pole hullu! Pikema perioodi korral pakume Sulle intressi alates 5,9% senise 9,9% asemel!" Puhtalt huvi ja hasardi tõttu proovisin siis järgi, sest mul pole ju endiselt ametlikult häireid kirjas mitte kuskil. Loomulikult sain taaskord hetkega negatiivse vastuse. 
No ei klapi see kõik mitte kuidagi sellega, mida nad ise enda kohta räägivad. Ei ole siin mitte midagi inimlikku. Ma ei taha siinkohal öelda, et nad oleksid pidanud mulle ilmtingimata laenu andma. Reaalselt ongi kõik õige ja korrektne, et mulle laenu ei antud. Aga see suhtlus võinuks siiski olla inimlikum või nende endi termineid kasutades mõistlikum. 


    5 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud, tfbank  

 


   
Laenuvõlgade pärandamine 




Paljud, kes on sattunud minuga sarnasesse olukorda ja on mattunud ülepeakaela võlgade alla, mõtlevad ka enesetapust, surmast... Mõeldes, et see on justkui mingi pääsetee. Et siis ju saab sellest kõigest vabaks. Kirjutasin sellest põgusalt minagi...

Tegelikkuses ei ole see aga muidugi mitte mingi lahendus ja lõpuks võib selle otsuse ja valikuga oma lähedased veelgi raskemasse seisu langetada, sest võlad päranduvad edasi. Rääkisin siin möödunud nädalavahetusel just ühe tuttavaga pikemalt igasugustel võlgadega seonduvatel teemadel. Tema teadiski rääkida ühe loo oma sõbrast, kes järsku sai päranduseks oma isa poolt tekitatud kiirlaenuvõlad. Tema isa ei teinud küll enesetappu, aga suures plaanis ei ole see hetkel oluline. Selles loos siis selgus, et ta 2014. aastal surnud isal olid mingid kiirlaenuvõlad kaelas, millest tollal keegi ei teadnud mitte midagi. Mingit vara ka isal sisuliselt ei olnud, mida pärida ning pärandist loobumise avaldust poeg ka ei osanud kirjutada, pangakontolt 70 eurot vist isegi päris. Nüüd, 6 aastat hiljem saabus aga üle 17 000 EUR suurune nõue, koos intresside ja viivistega. Googeldades jõudsin järgneva mõttekäiguni. Kes maksab surnu võlad? Võlgade tasumine on vägagi eluline küsimus ka siis, kui võlgnik ise on siitilmast lahkunud. Internet on täis küsimusi pärimise kohta, eriti kui asi puudutab surnu võlgu ja varasid ning pole teada, kumba on rohkem. Pärimisse tuleb igal juhul suhtuda väga tõsiselt, seetõttu ei tohi pärimise teadet lihtsalt prügikasti visata  isegi kui huvi päranduse vastu puudub. Kui asja sinnapaika jätate, võib see tähendada, et saate päranduseks surnu võlad. Pärandist loobumiseks on aega ainult kolm kuud. Pärija saab pärandi vastu võtta ainult tervikuna, st tal ei ole võimalik kohustusi maha jätta ja võtta vastu ainult see osa varast, mis talle meeldib. Seega ei päästa surm (eriti siis vabatahtlik) mitte kuidagi mitte midagi. See ei saa olla lahendus. Eks nagu ikka aegajalt armastatakse öelda, kokkuvõttes on see ju vaid raha. Üks pseudoasi, mille inimesed on välja mõelnud. Jah, selle nimel on tapetud ja sõdasidki peetud. Kuid kas see ikka on seda kõike väärt, et enneaegselt surra? 

Vahel mõtlen, kui palju siin elus ikka sõltub sellest, kuhu sa parasjagu sünnid. Kindlasti on maailmas palju kehvemaid kohti, kuhu sündida kui Eesti Vabariik, aga teinekord tunnen, et keset Lõuna-Ameerika vihmametsasid, mõnusas kliimas ja keskkonnas, kus raha tähtsus on oluliselt väiksem kui tsiviliseeritud Euroopas, elamine võiks isegi palju õnnelikuma elu pakkuda. Aga mis teha, on nagu on. Olen sündinud just siia, sellesse perekonda. Teinud omad valikud, omad suured vead. Nüüd tuleb selle kõigega kuidagi hakkama saada, et oma lähedastele siin mingit jama ei hakkaks pärandama. Tähtis ongi ju lõpuks see, kuidas oma tehtud otsuste ja keskkonna kiuste ellu jääda, kohaneda ja õnnelik olla. Ja kuidas kõige selle käigus teha õnnelikuks ka need, kes sulle olulised.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, pärandamine, surm  

 


pühapäev, 1. november 2020



   
Iseendaga võitlus lähedaste nimel 




Miks siis ikkagi on nii raske oma karmi olukorda lähedastele ette kanda? Miks on nii keeruline võtta see hetk ja lausuda need sõnad: "Ma olen hädas ja vajan abi." Miks ma seda kõike kohe kuidagi teha ei suuda, miks ma otsin koguaeg justkui takistusi ja põhjendusi, miks nüüd ja praegu ei ole hea hetk? Eks see kokkuvõttes ilmselt sõltubki inimtüübist ja konkreetselt ka suhetest lähedastega. Aga püüan natukenegi siia kirja panna oma kõhklusi ja murekohti kõige selle juures. Kindlasti on see kõik meeletult individuaalne ja ei pretendeeri ma mitte kuidagi siinkohal absoluutsele tõele. Järgnev selgitus on lihtsalt see, kuidas mina seda näen ja tunnetan.

Esiteks on takistuseks mu enda olemus. Ma ei taha ega suuda olla tähelepanu keskpunktiks. Kõlab vist isekalt ja võibolla ongi see kõik väga isekas. Aga ma ei taha, et mu lähedased muretseksid minu pärast. Meil kõigil on oma elurütm ja omad mured. Kõik, kes mu ümber, on mulle nii kallid ja nii olulised. Ma tahan, et neil läheks hästi. Et nad saaksid keskenduda sellele, mis neile tähtis. Kui ma nüüd aga ühel hetkel oma okk-uudisega lagedale tulen, löön ma paljude inimeste igapäevaelu sassi. Isegi, kui nad suudavad mulle andestada, siis hakkavad nad otsima lahendusi. Lahendusi, mis võivad tähendada ka seda, et nad võivad ohverdada (vähemalt ajutiselt) iseenda soovid ja unistused. Lihtsalt selleks, et mind taas jalule aidata. See süükoorem, mis sellega kaasneks, oleks meeletult raske mulle. Lõpuks ongi küsimus selles, kas praegune olukord, kus samuti kannan väga rasket koormat, on raskem või kergem sellest, kui "kapist välja" tulles teiste inimeste võimalikku reaktsiooni näen. Seda, kuidas nad on minu pärast mures.

Valida on mul kahe väga raske valiku vahel. Kas võidelda edasi üksinda, seejuures teiste elu mitte segades või see kõik endast välja käies ja tekitades olukorra, kus kannatajaid on rohkemgi. Ma olen alati olnud natuke naiivne igasuguste lootuste suhtes. Isegi, kui mu lemmikmeeskond on taga 0:1 ja mängida veel vaid 4 minutit, siis ma ikkagi usun, et sellest seisust tullakse välja. Eks seda on ju aegajalt juhtunud ka! Samamoodi usun ma kuskil sügaval sisimas siiamaani, et ma suudan oma olukorra niimoodi ära klaarida, et mu lähedased ei pea sellest teada saama. Mis siis, et mitte ükski märk seda hetkel veel ei näita. See kõik oleks paras ime ja sporditermineid kasutades tulemus vastu mängu käiku. Aga ma ikkagi loodan.

Ma isegi ei oska nimetust anda sellele kõigele. Kas ma olen siis isekas, kangekaelne, rumal...või inimene, kes lihtsalt iga hinna eest üritab säästa neid, kes on olulised ja kallid.



    17 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, seisund, vaim  

 




   
See probleem ei ole tegelikult mina 




Ma käisin eile maal. Täitsa kohe metsade vahel, kaugel maanteedest, kaugel linnamürast. Maal on mõnus ja vaikne. Maal on võimalus süüdata päris elus tuli. Ja seda siis rahulikult vaadata ja imetleda. Kasutasin siis seda võimalust minagi. Lihtsalt istusin tule ääres ja vaatasin seda kaunist vaatemängu. Tuli on alati olnud midagi müstilist ja erilist. Ta haarab endasse, paneb mõtteid mõtlema. Leek võib hävitada elusid, hooneid, kõike. Samas annab see sooja ja on abiks toidu valmistamisel. Hakkasin minagi mõtlema ja kuna kell oli õiges vahemikus, siis tohtisin ka raudteejaama oma mõtetega jõuda.

Mu mõtted triivisid selleni, et ma olen tegelikult ju midagi palju rohkem kui see murekoorem, mille enda kanda olen võtnud. Kui jätta välja need kaks viimast eluaastat, siis olen elanud väga vahvat ja toredat elu. Ma tahan taas seda kõike kogeda, ma tahan sellest suurest probleemist vaba olla. Ma tahan jälle õnnelik olla. Päriselt õnnelik, mitte lihtsalt õnneliku maskiga kaksikelu elades.

Mul olid oma eesmärgid nii tööl kui eraelus. Ja teatud hetkel need sisuliselt täitusidki kõik. Abielu, lapsed, päris oma kodu (mis siis, et suures osas pangalaenuga), oma väike aialapp, teatud rahaline kindlustunne jne. Kõik oli paigas. Ma olin isegi paari aastaga mingi 30kg kehakaalu kaotada suutnud ja olin ka selles osas elu parimas vormis. Kas oli see siis lõpuks mingi pingelangus või miski muu, mis mind siis lõplikult hukutama hakkas... Raske niimoodi tagantjärgi mul endal mõista ilmselt. Veel raskem kellelgi teisel seda hinnata.

Aga nii see kõik kolinal allamäge läks. 

Edasi liikusid seal tule ääres mu mõtted ka sellele, et ma olen nüüd iseenda jaoks selle kõigega rahu teinud ja elan enda jaoks ausat ja läbipaistvat elu ja lisaks kajastan seda kõike ka siin blogis nii ausalt ja otsekoheselt kui see üldse võimalik on. AGA... Loomulikult on minu ausus hetkel piiratud minu endaga. Lähedaste suhtes ei ole ma endiselt aus ja see kripeldab mu hinges päris tugevalt. Lisaks teen seda kõike endiselt niiöelda kulisside tagant. Kohati kaheldakse, kas ma üldse olen päris, kas selle blogi taga on üldse reaalne inimene või on see hoopis mingi sotsiaalne projekt, katsetus, näitemäng. Kahjuks aga olen ma siiski päris ja see lugu on ka üleni päris. Aga ikkagi tahan ma öelda, et see kõik ei ole päris mina. Ma ei tohi ennast sellesse probleemi ära kaotada. Ma ei taha minna oma suguvõsa ja perekonnakroonikatesse kui mees, kes paari aastaga end hukatusse mängis, tirides kaasa ka kõik, kes mulle tähtsad. Tegelikult olen ma ju armastav, hooliv abikaasa, isa, poeg, aus Eesti kodanik, kes ärkab enne teisi, et teha hommikuputru, panna kohv käima, teha pühapäeviti kogu perele pannkooke. Kui taskus on viimsed sendid, siis ostan oma lastele pulgakommi, et neid rõõmustada ja näha nende naeratust ja siirast rõõmu. Ma ei ole halb inimene. Ma ei taha viriseda, aga tegelikult on hetkel ikka päris raske.



    3 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: päris mina, seisund, vaim  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





reede, 30. oktoober 2020



   
Oktoober numbrite keeles 




Viimased postitused on läinud selliseks filosoofiliseks ja psühholoogiliseks. Aeg korraks naasta reaalse elu juurde. Ehk siis numbrite juurde. Vaataks siis üle, kuidas tänaseks päevaks seis on. Kajastan neid numbreid, mis on kindlad. Eks alati on lootust, et kuskilt tiksub mõni lisatöö või koguneb mõni euro ka selle blogi pidamisest, aga kuna need on sellised ebakindlad ja teatud määral ennustamatud suurused, siis neid ignoreerin hetkel teadlikult.

Vahemärkusena see, et natuke uurisin ka Telialt ja Eesti Energialt nende võlamenetluste protsesside tausta. Selgus, et Telia suhtub sellesse üsna vabalt - midagi halba ei juhtu, kui makse kuni 2 nädalat viibib. Kuid Eesti Energia on selles osas oluliselt kurjem - neil hakkab koheselt viivis jooksma alates esimesest päevast (Viivist hakkame arvestama maksetähtajale järgnevast päevast ja lõpetame tasude laekumise päeval. Viivisearvestused esitame järgmisel arvel. Võlgnevuse menetlemisel on mitu etappi. Kõigepealt saab klient võlgnevuse kohta meeldetuletuskirja. Kui meeldetuletuse saatmise järel võlga ei tasuta, saadame voolu väljalülitamise hoiatuse (tasuline)).

Nüüd aga siis tagasi põhiteema juurde. Kokku on mul tänaseks päevaks viivises 6 laenulepingut - omaraha, bigbank, monefit, bondora, raha24 ja kreditex. Neist kolmega (kreditex, raha24 ja omaraha) on mul sõlmitud eraldi kokkulepped ja sealt praegu sündmuste eskaleerumist karta ei ole. Siiamaani veel ükski võlgnevus üle 45 päeva pole läinud, seega ka maksehäireregister on endiselt puhas.

Kui siin ühes postituses panin kirja oma koguvõlgnevuse, siis sain päris mitmelt poolt vastukaja, et sellisel kujul on see justkui mõttetu arv, et milleks kodulaen ja kõik muud laenud ühte patta panna. Panen siis nüüd täpsemalt kirja - kodulaenu jääk on 101364,04 EUR ja muude laenude jääk 95757,01 EUR.

Oktoobrikuus läks siis enamus mu rahast loomulikult laenude katteks, aga siin postituses kajastaksin hoopis muid kulutusi (selle kõige haldamiseks on mul telefonis äpp nimega Toshl Finance). Suurim kuluartikkel oli kommunaalteenused (telefon, autokindlustus, autokütus, kodune internet, elekter, vesi jne) - sellesse lahtrisse olen ma kirjutanud 222,47 EUR (aga siin peab arvestama, et näiteks Telia arve sees on mul ka kaks järelmaksu, seega osa krediidijääki väheneb ka selle arvelt). Järgmisena olen ma eraldi ära grupeerinud tervisega seotud kulutused ja siit vaatab vastu selline number nagu 28,70 EUR. Siis sai kaks korda väljas söömas ka käidud (jah, seda võiks teatud mõttes laristamiseks pidada ja seda tasub ehk edaspidi vältida) - 32,74 EUR. Ning lõpetuseks toidukaup ja muud olmekulud (kokku käisin kuu jooksul 5 korda poes) - 218,17 EUR. Ehk siis kõik need numbrid kokku lüües, saame 502,08 EUR. Kõik ülejäänud vabad rahalised vahendid kulusid siis laenude ja krediidilepingute täitmiseks.

Ma olen proovinud natuke ka tulevikku siin prognoosida nende numbrite pealt. Teatud lootused on üleval, et ehk saab palgatõusu uuest aastast. Võibolla isegi lausa kuni 10%, aga eks sellest täpsemalt siis, kui vastavad kokkulepped sõlmitud ja allkirjad all. Samuti on veel õhus lootus, et äkki kukub jõuludeks mingi preemia ka - tööandjal oli vaatamata kõigele suhteliselt edukas aasta, äkki kajastub see kuidagi töötajate pangakontodel ka. Veebruaris on lootust maksuametilt natuke raha tagasi saada (maikuus müüsin oma III samba maha ja selle arvelt peaks tulema ca. 600 EUR). Kõik need summad ei kata muidugi veel ära seda vahet, mis laiutab igakuiselt mu sissetulekute ja kohustuste vahel, aga väikesed sammud õiges suunas ikkagi. Muude laenude jäägi pean ma saama kuhugi 50000 EUR juurde, et saaksin taas jalad alla ja liikuda tempos, kus palka laekub rohkem kui laenude peale kuluks. See on mu eesmärk. Samal ajal käib siis jah meeletu võidujooks kohustustega ja jälgimine, et keegi mind enne rajalt maha ei võtaks.



    12 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kuukokkuvõte, seisund  

 




neljapäev, 29. oktoober 2020



   
Kasiinode hukutav sisuturundus ja reklaam 



Mängijatelt mängijatele! Kõik on võimalik! Unibet, Olybet, Coolbet, PAF, Betsafe, Optibet, Tonybet, bet365, supercasino, ninjacasino jne jne. Meeletu tegelikult, kui palju on meie väikeses riigis ametliku litsentsiga online kasiinosid ja spordiennustusportaale. 
Kui alkoholi ja tubakatoodete osas on reklaamidel üsna karmid piirangud peal, siis kõiksugused hasartmängudega seotud reklaamid on täiesti massiliselt meie ekraanidel, ajalehtedes, bussiootepaviljonides, tänavatel suurtel ekraanidel säramas. Isegi spordiülekanded ei pääse sellest mitte kuidagi - iga 10 minuti tagant on kommentaatoritel justkui kohustus (tõenäoliselt mingi leping seda kohustabki) ära mainida, kui suured koefitsiendid parasjagu Olybetis või Optibetis on. Lisaks ilmub pidevalt ka uudislugusid, kuidas keegi mingi jackpoti võitis või siis tegi megavägeva kombopanuse ja võitis 1 eurose panusega 100 000 eur. Tehakse korralikult ajupesu, kuidas hasartmängud ongi ägedad ja sealt on lihtne suuri rahasid püüda. Aga mitte keegi ei räägi kaotustest. Keegi ei räägi neist, kes oma elu ja hinge on sellesse maailma kaotanud. Tegelikult oligi selle postituse ajendiks justnimelt see eile levinud artikkel, kus tehti kangelaslik lugu sellest, kuidas üks spordiennustaja suure summa võitis. Oli see nüüd Coolbeti reklaam või oli see pärislugu, las see jääda osaliste südametunnistuse peale. Ja kui oli päriselt, siis palju õnne kahtlemata. Aga kas sellistest asjadest peab alati nii suurejooneliselt kirjutama, samal ajal jättes selle maailma pahupoolest rääkimata ja hoiatused hasartmängude suhtes lisamata?
Kas see on ikka OK, et selliselt meie ajude ja tunnetega mängitakse? Kuidas meile seda kõike pähe määritakse? Kuidas meile üritatakse selgeks teha, et see kõik on edulise inimese normaalse elu osa. Aga reaalsuses jäetakse mainimata, et see kõik on ju äri. Kasiinod ei tegutseks, kui mängijad oleksid edukad ja pidevalt raha võidaksid. See kõik tuleb ju kellegi arvelt. Teinekord isegi inimeste elude arvelt.
Kas riik tõesti ei tegele selle teemaga, sest hasartmängumaksudest saadavad summad on nii magusad ja nii olulised.
Kas tasuks ehk teha petitsioon (tänapäeval väga popp!), mis korrastaks online kasiinode reklaame ja nende näitamise reegleid? 


    1 kommentaar:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: eduühiskond, kasiinod, sõltuvus  

 


kolmapäev, 28. oktoober 2020



   
Blogipidamisega seotud võõrutusnähud 




Psühholoogi soovitusel alustasin alates eilsest siis oma blogiga seotud tegevuste korrastamist ja ajalist jaotust konkreetsetele kellaaegadele. Ja pean ütlema, et see eilne õhtu oli ikka päris raske. Hingamisharjutusi tuli ikka päris tihedalt teha, et mitte vanade harjumuste manu kukkuda.

Ühesõnaga, eile kell 17:58 vaatasin siis viimased seisud üle - blogi külastused, kommentaarid, kirjad. Isegi seda vaatasin, kas äkki vahepeal mõni sent on mulle reklaamidega klikitud (mäletate ju küll SEDA postitust) - natuke isegi oli. Ja pärast seda püüdsin iga hinna eest vältida kõike seda infot, mis puudutab mu olukorda. Teadsin, et täna hommikul kell 8 vaatan taas. Tuleb endale lihtsalt sisendada, et vahepealsete tundide jooksul ei juhtu niiehknaa midagi revolutsioonilist. Ma ei pea igale sündmusele sekunditega reageerima.

Aga jah, tundsin aegajalt, kuidas kuumad lained käisid üle kogu keha. Tõelised võõrutusnähud. Meenus kunagine Hollywoodi klassika (The Man with the Golden Arm), kus Frank Sinatra kehastatud narkomaan võitleb kogu öö meeletute värinate ja meeleheitehoodega. Ta lihtsalt peab oma mõnuaine kätte saama! Sama tundsin ka mina. Aga sarnaselt Frankile pidasin ka mina lõpuni vastu ja libastumist endale ei lubanud. Loodetavasti läheb see kõik edaspidi lihtsamaks.

Ma tean, et see kõik on hädavajalik mu teekonnal. Ma ei saa ennast läbi põletada. Ma ei saa endale lubada vaimseid ärakukkumisi. See olukord nõuab meeletut enesedistsipliini ja kontrolli. Ja ma saan sellega hakkama, ma tean seda. Võitlus jätkub.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seisund, sõltuvus, võõrutusnähud  

 


teisipäev, 27. oktoober 2020



   
Mõtted kui keskjaamas sõeluvad rongid 




Mul oli täna elu esimene interneti teel toimunud "visiit" psühholoogi juurde. Toimus see kõik siis Skype'i vahendusel ja ma pean ütlema, et see asendab väga edukalt pärisvisiite. See kohtumine oli sama vahetu, sama meeldiva alatooniga. Nagu olekski istunud oma koduse kontoritooli asemel sealsamas psühholoogi kabinetis diivanil.

Seekordse kohtumise põhiteemad olid üsna eriilmelised. Alustuseks tõstatasin ma ise teemaks selle, et kas ma peaksin oma olukorras antidepressantide peale mõtlema. Sest ikka ja jälle tuleb mul ette õhtuid ja öid, kus ma lihtsalt ei saa muremõtetest jagu ja ma ei suuda uinuda. Ärevus ja rahutus on lihtsalt nii tugevalt mu hinges sees. Lisaks tekkisid mõtted, kas peaksin laskma end depressiooni suhtes testida. Tänapäeval on igasugused vaimsed häired järjest aktuaalsem teema ja tihtipeale minnaksegi lõpuks tablettide peale, sest muud moodi enam ei saa. Kas mina peaksin ka selle tee valima? Ma olen sisuliselt terve oma elu ilma ravimiteta hakkama saanud. Ma vist ei ole mitte kunagi vähemalt teadlikult antibiootikumide kuuri läbima pidanud. Ma pole mitte kunagi unerohte või rahusteid pidanud tarbima. Samuti on minu teadmised täiesti olematud ka antidepressantide suhtes. Aga kõik justkui kasutavad midagi. Vaadates seda ETV saadet "Selge pilt," siis selgub, et peaaegu kõigil neist, kes seal räägivad, on mingi tabletikuur läbimisel või läbitud. See tundub justkui nii elementaarne. Esialgu jõudsime siiski selleni, et kohe nüüd ja praegu tablette vaja ei ole. Psühholoogid ise ei saa muidugi ravimeid välja kirjutada ka. Selle tõttu peaks see teekond niiehknaa algama perearsti juurest. Aga see teadmine, et see raviviis ei ole midagi hullumeelset, andis omamoodi mingi rahustava kindlustunde. Mingi taganemistee. Inimene ei muutugi automaatselt hulluks, kui ta antidepressante tarvitab.

Lahendusena jõudsime me hoopis erinevate hingamisharjutuste ja mõtete kontrollimise peale. Tegime reaalselt seansi jooksul ka ühe 5-minutilise hingamissessiooni läbi ja see oli äärmiselt mõnus, lõõgastav ja rahustav. 3-4 sekundit sisse hingamist, seejärel 2-3 sekundit hinge kinni hoidmist ja siis uuesti 3-4 sekundit välja. Nii veider kui see ka ei tundu, siis see tõesti rahustab.

Nüüd aga minu jaoks selle virtuaalse kohtumise tipphetke juurde. Me kõik tahame millestki või kellestki vaimustuda. Olla tõeliselt sillas millestki. Ma olen oma olemuselt selline veidi tuim inimene, analüüsin end ja teisi päris palju. Samuti on ka erinevate olukordadega. Selle kõige tõttu on minus vähemalt viimasel ajal raske tekitada seda ohhoo-efekti, sest ma lihtsalt tajun juba ette, mis edasi juhtub ja üllatusmomenti lihtsalt ei teki. Aga täna psühholoog seda suutis. Ja see puudutabki siis seda mõtete kontrollimist oma peas. Võrdlusena kasutas ta keskset raudteejaama kuskil suurlinnas. Sellist jaama, kus siblib sisuliselt iga minut mingis suunas mõni rong. Mõni tuleb, mõni läheb. Ja kujutame seda ette nüüd meie mõtete jadana. Kui me oleme eksinud, siis me justkui tahaks igale rongile hüpata, kuhugi suunduda. Midagi ette võtta. Aga kui äkki võtaks korraks aja maha ja vaataks natuke ringi. Püüaks natuke põhjalikumalt aru saada, millise rongi peale ikkagi astuda. Või peaks neil kõigil hoopiski minna laskma? Need rongid ongi nagu mõtted meie peas. Me peaksime suutma ise kontrollida seda rohkem, millisega neist kaasa läheme. Lisaks tuleks valida muidugi neid hetki, mil me üldse rongijaamas viibime. Viimased kuud olen ma sisuliselt hommikust õhtuni, kogu oma ärkveloleku aja just seal viibinud, püüdes lahendusi ja õigeid ronge leida. Praegu sai paika, et hea aeg selleks oleks tegelikult vaid kahel tunnil päevas - hommikul 8-9 ja õhtul 17-18. Neil aegadel tohin mõelda oma probleemile. Lugeda blogiga seonduvaid kommentaare ja kirju, suhelda laenuandjatega. Muul ajal peaksin suutma end kõigest sellest välja lülitada. Minu senine tavapraktika on olnud see, et ma monitoorin sisuliselt kogu oma ärkveloleku aja blogiga seonduvat - kui palju on külastajaid, kui palju on kommenteerijaid (püüdes koheselt ka vastata), kui palju on postkastis kirjutajaid (ka neile olen alati üritanud kohe vastata). Sisuliselt on mu päevad hommikust õhtuni koguaeg sisustatud mu probleemiga. Aga see ei saa olla jätkusuutlik. Sest see närib lõpuks mind katki ja see ei lahenda mu probleeme mitte kuidagi kiiremini. Ma panen endale piirid, millal tohin rongijaama territooriumil viibida. 



    3 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: psühholoog, seisund, vaim  

 




esmaspäev, 26. oktoober 2020



   
Anonüümsed võlglased 




Võlgu olemine on midagi äärmiselt häbiväärset. Mis siis, et tegelikult on peaaegu kõik mingeid laene võtnud ja väga suur osa inimesi on kellelegi midagi ka elu jooksul võlgu jäänud. Rääkimata muidugi riikidest, mis on teineteisele miljardeid ja triljoneid võlgu. Mõni riik on selle üle lausa uhke ja on samas ju ka ilmselge, et need võlad jäävad igaveseks maksmata. Ühel hetkel need lihtsalt unustatakse või aeguvad mingite reeglite ja seaduste järgi.

Reakodaniku jaoks need asjad aga nii lihtsad ei ole. Meile keegi halastust ei paku. Pole veel kuulnud, et mõni laenufirma ütleks võlglasele, et olgu, sa oled tegelt tubli, me kustutame su võla ära. Aga vaata, et sa enam niimoodi ei tee. Pigem üritatakse koorida kõik 7 nahka ja kaasatakse ka kõik tütarettevõtted inimese käest raha välja pressima. Nii kasvabki lõpuks tavainimese 1000 EUR laen 2500 EUR suuruseks nõudeks. Kontod arestitakse, varad pannakse müüki ja inimene kaotab igasuguse huvi ametliku töö järele, sest täitur võtab niikuinii enamuse ära. Parem teha kuskil naabrinaise juures sularaha eest juhutöid, on vähemalt võimalus ellu jääda. Ja äkki kunagi 10 aasta pärast, kui võlad lõpuks aegunud, siis saab naasta tavaellu.

Ma vaatasin oma postkasti üle. Mulle on kokku sinna kirja saatnud 47 inimest. Neist vähemalt näiliselt oma nime alt (pole isikukontrolli teinud) on kirjutanud vaid 2 inimest. Kõik kardavad midagi. Ka mina nende hulgas - muidu ju kirjutaksin seda blogigi siin oma passis oleva nime alt. Kui vaadata näiteks Facebookis ringi, siis seal on võlglastega seotud päris palju gruppe ja erinevaid lehti. Kuid need kõik on seotud võlglaste taga ajamisega, nende sõimamise ja avalikustamisega. Võlglane tähendab sisuliselt automaatselt kohe ka petist. Kedagi, kes on tahtlikult loonud olukorra, kus ta on raha laenanud ja teadlikult selle maksmata jätnud. Keegi, kellel oli kohe alguses plaan võlausaldaja üle lasta.

Väga harva võtavad võlglased ise kuskil sõna. Sest neid ei usutaks niikuinii. Paraku, enamasti on see ka tõene ja põhjendatud. Lihtsam on peitu pugeda ja end sel viisil kaitsta selle hukkamõistu eest. Mis siis, et sellega tekitavad inimesed endale võib olla veel suuremaid probleeme, vähemalt majanduslikus mõttes. Aga vähemalt ei piina nad nende sammudega oma niigi puruks kistud vaimset tervist. Sisuliselt elavad kõik võlglased vähemalt kaksikelu (osa kindlasti on endale neid paralleelseid elusid rohkemgi tekitanud). Esiteks on muidugi see karm reaalne elu, kuhu võlglane on end mässinud. See on siis inkassod, kohtutäiturid, ähvardused. See on see elu, mille eest tahaks võimalikult kaugele põgeneda. Ja see, kellel mingigi võimalus on, see põgenebki. Ükskõik, kas ära kaugele välismaale või hoopis lähimasse tiiki, alkoholivanni või esimese kuuse otsa rippuma. Sellest psüühilisest seisundist on juba väga raske välja tulla. Teiseks üritatakse siiski elada veel niiöelda standarditele vastavat elu. Seda, mida elati enne võlgade teket. See ei ole enam kaugeltki jätkusuutlik ja see on täis suuri ja väikeseid valesid. Aga seda vähemalt üritatakse. Sest sellisel moel põgenedes jääb hing kuidagi ellu. Lihtsalt eitatakse seda kõike, mis seis tegelikult on. 



    7 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: anonüümne võlglane, finants, seisund  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





laupäev, 24. oktoober 2020



   
Eesti mehe alalhoidlikkus ja hirmud 




Eesti inimene, ammugi siis Eesti mees on üks väga alalhoidlik indiviid. Me palume abi väga erandjuhtudel või alles siis, kui võibolla enam midagi päästa polegi. Me ei pöördu kogu sõpruskonna või kogu maailma poole, et palun aidake mind, ma olen suures hädas. Me lihtsalt ei tee selliseid asju, sest see näitaks meie nõrkust. Paljud meist on veel nõukaaja lapsed. Või siis nõukaaja laste lapsed. Meid on kasvatatud selliseks, kus vaimsel nõrkusel ei ole kohta. Meid on õpetatud ise hakkama saama. Ja no üleüldse on teiste inimestega suhtlemine meie jaoks pigem raske. Sotsiaalne isolatsioon ongi meie jaoks ideaalne seisund. Elagu COVID-19, eks ole!
Isegi, kui me ühel hetkel tunneme, et tahame oma muret jagada, siis teeme selle alustuseks palju väiksemaks. Kurdame ära justkui ainult pool probleemist, sest äkki muidu langeme hukkamõistu osaliseks. Kui on rahalised mured, siis räägime heal juhul ainult pooltest võlgadest. Kui on mured tervisega, siis jätame samuti vähemalt pooled hädad kurtmata. See on justkui mingi test. Viskame alustuseks osa teemast letti ja vaatame, mis juhtub. Vaatame, kuidas reageeritakse. Kas see on midagi sellist, mis üldse mingitki kaastunnet tekitab...
Üht asja tahaksin siiski selle kõige juures ära märkida. Kui teile kurdab keegi oma südamemuret, siis ärge oodake hiljem, et ta teile ikka ja jälle sellest uuesti ise rääkida tahab. Või kui isegi tahab, siis ta ei pruugi selleks enam võimeline olla. Ta on end korra kokku võtnud, selle kõik endast välja lasknud. Ta on usaldanud teid. Ta on avameelselt kogu oma mure (või kasvõi pool) ära rääkinud. Tegelikult tahab see inimene seda, et te aegajalt talt küsiksite, kuidas tal läheb. Või siis, et te päriselt ka mõtleksite tema peale. Äkki isegi prooviksite mingeid lahendusi välja pakkuda. Isegi, kui ta kurtis teile oma mure niimoodi vaikselt, rahulikult, võibolla isegi pooleldi naeratades, tagasihoidlikult, siis suure tõenäosusega on ta tegelikult suuremas hädas, kui võiks väliselt tunduda. Kui te vähegi päriselt tunnete seda inimest, siis märgake muutusi. Kui varem üsna osavõtlikust ja lõbusast inimesest saab aja jooksul eemale hoidev inimene, siis on tal midagi väga suurt hingel. See inimene on nagu uppuja, kes karjub hääletult appi. Sisuliselt iga kord, kui ta ise ühendust võtab, siis võib seda tõlgendada appikarjena. Ta on muutunud iseenda vangiks. Isegi, kui ta vajab abi, siis ta lihtsalt ei julge seda paluda. Sest ta ei taha, et tema probleemid muutuks ka kellegi teise probleemiks.
See inimene kardab. Tal on väga suured hirmud kõige suhtes, mida ta teeb. Proovisin eile koos klassivennaga natuke mõtiskleda sellel teemal, mis on üldse hirm. Wikipedia defineerib seda järgnevalt - hirm on tundmus, mis tekib olendi turvalisust ähvardava olukorra puhul, kui ei teata, kuidas ohust pääseda või paistab, et enda turvalisust ei saagi tagada. Inimene tunneb hirmu siis, kui ta tunnetab mingit ohtu oma elule, oma heaolule, oma lähedastele ja ta mõistab, et ta on võimetu seda ohtu kuidagi kontrolli alla saama. Mina ka kardan oma olukorda. Aga ma kardan ka appi karjuda, sest äkki keegi mõistab seda valesti.




    3 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, seisund, vaim  

 




   
Kas maksaks võlgasid või ostaks jõulukinke? 



Ka võlglane on inimene. Isegi temal on lähedased inimesed, kellele ta tahaks teha kingitusi ja üllatusi. Loomulikult peetakse seda automaatselt kuidagi vastutustundetuks. Mis mõttes sa soovid end hästi tunda ja vahepeal lausa lõõgastuda ja endale või perele kingitusi teha? Kes lubas? Maksa parem oma võlad tagasi!
Aga kas see kõik on pikas plaanis jätkusuutlik, kui võlglasest ori saab? Kui maha surutakse kõik inimlik ja elamisväärne? Kui isegi jäätisekokteil või Burger Kingi Whopper on surmapatt, rääkimata kord aastas naisele lillede ostmisest või lastele kommi lubamisest? Jah, kõigele sellele oleks pidanud mõtlema juba siis, kui lollusi sai tehtud. Aga mina ei mõelnud ja nüüd olen oma vigu mõistnud ja püüan teha kõik, et sellest olukorrast eluga välja tuua. Peaksin siis kogu muu elu sinnapaika jätma, tapma oma vaimu ja pühenduma ainult võlgadele? Kõlab nagu emotsionaalne enesetapp. Või on minu olukorras siiski kingituste tegemine ja kord kuus endale ja lähedastele rõõmu pakkumine siiski midagi sellist, mis justkui tähendaks üle oma võimete elamist ja seega peaks olema välistatud?

Ma ei pea ennast ihneks inimeseks. Hea meelega teen üllatusi ja kingitusi. Vähemalt hinges tunnen ma nii. Andmisrõõm on minu jaoks väga oluline emotsioon. Kuid praeguses eluetapis olen endale tekitanud kaks paksu müüri soovide ja võimaluste vahele. Esiteks siis jah see rahaline pool, aga teiseks ka vaimne pool. Lihtsalt ei suuda enam ka ideid genereerida, kuidas lähedasi üllatada. Ja väliselt võibki jääda mulje, et ma ei hooli enam, et ma ei armasta enam. Eriti olukorras, kus ei olda teadlikud mu raskest taagast, mida kannan.



    1 kommentaar:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, seisund, vaim  

 


reede, 23. oktoober 2020



    
Veelkord viivistest 




Oma eelmises postituses viiviste teemal kirjeldasin siis seda, kuidas laenufirmad ja inkassod üsna räigelt seadustest üle sõidavad. Sain pärast seda mitmeid kirju, kus mind tänati ja anti mõista, et see on teema, millest lihtsalt peab rohkem rääkima.

Aga üks asi jäi minu jaoks kripeldama ja uurisin detailsemalt edasi. Ja nüüd peangi ühe täpsustuse tegema. Kogu jutt, mis sai kirja pandud, on korrektne, aga lisaks peab arvesse võtma ka veel seda, et viivist saab rakendada vaid põhiosa võlgnevusele. Ehk siis intressidele viivist ei saa määrata, sest viivis ise on ka intress (ametlik termin ongi tegelikult viivisintress).

Toon siinkohal täpsema näite. 

Kui teil on laenu osamakse 150 EUR, millest 100 EUR on põhiosa ja 50 EUR on intress, siis maksetähtaja ületamisel saab viivist hakata arvestama ainult 100 EUR peale. Samamoodi, kui teil on võetud näiteks põhiosa maksepuhkus ja maksategi jooksvalt vaid intressi, siis sellele viivist üldse määrata ei saagi. Küll aga kehtib siin siiski 5 EUR meeldetuletuskirja trahv.




Lisaks tegin väikese kokkuvõtte oma laenulepingute põhjal, kus siis on näha, milliseid viiviseid on erinevad laenufirmad oma lepingutesse pannud. Seejuures on oluline rõhutada, et seadusega on lubatud 0,022% (sellele vastavad laenuandjad märkisin roheliseks), kuid ebaseaduslikuks muutub viivis alates 0,066% (sellele tingimusele vastavad laenuandjad märkisin kollaseks). Alates 0,066% on viivis juba täiesti ebaseaduslik ja siis määratakse kohtus viiviseks 0,022%. Toodud protsendid on kõik päevaviivised. Järelduste tegemise jätan igaühe enda teha. Kokkuvõttes on see siis teatud määral ka välimääraja laenufirmade vastutustundlikkuse kohta.










Kahtlemata tekitab selline olukord muidugi soovi pigem keskenduda kollastele ja rohelistele laenuandjatele, sest nendega pole väga palju kohtus võimalik vaielda ega leevendusele loota. Samas on võlanõustaja mul soovitanud siiski kõiki laenuandjaid võrdselt kohelda. 





    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, seadused  

 


neljapäev, 22. oktoober 2020



   
Võlanõustamine ja kohtulik võlgade ümberkujundamine 




Järjest tähtsamasse rolli (nagu iga majanduskriisi ajal) tõusevad võlanõustajad. Minu tee võlanõustaja jutule oli aga üsna konarlik. Kuna ma elan omavalitsuses, millel endal vastavat teenust ei ole, siis hakkasin esmase hooga otsima tasulisi variante. Paraku selgus aga, et arvestades minu palka, siis mingit riiklikku soodustust ma nende juures ei saa ja oleksin pidanud arvestama ligikaudu 40 eurose tunnitasuga. Arvestades aga minu niigi habrast majanduslikku seisu, siis ei olnud see kuidagi mõeldav.

Siis aga sattusin kuidagi läbi mingi õnneliku juhuse vajaliku artikli peale, kus jäi mind kummitama lause, et iga omavalitsus on tegelikult kohustatud oma kodanikele võlanõustamisteenust pakkuma. Juhul, kui neil endal vastavat inimest palgatud ei ole, siis peavad nad leidma rahalised vahendid, et see kinni maksta. Nii tegingi suve alguses avalduse koduse omavalitsuse esinduskogule. Ja otsus tuli vaid paari päevaga. Mulle määrati 10 tundi nõustamisteenust. Algselt küll määrati konkreetse nõustaja juurde, aga kuna selgus, et sellel asutusel oli vabu vastuvõtuaegu pakkuda alles 2 kuu pärast, siis tuli uus avaldus ja uus nõustaja leida. Läks seegi bürokraatia üsna kergesti ja kiiresti.

Nii olingi vaevalt 2 nädalat pärast avalduse esitamist juba võlanõustaja ukse taga. Olin talle eelnevalt saatnud oma algelise versiooni oma kohustustest. Sel hommikul rääkisime me väga pikalt, ma arvan, et vähemalt 2 tundi. Väga positiivseid väljavaateid ta mulle ei andnud. Tema nägi mu loos sisuliselt vaid kahte võimalust  kohtulik võlgade ümberkujundamine või isiklik pankrot.

Kohtulik võlgade ümberkujundamine tähendab sisuliselt siis seda, et võetakse mu kohustused juppideks lahti (pean edastama lepingud, 3 aasta kontode väljavõtted, kirjavahetused sellest, et olen vähemalt proovinud võlausaldajatega lahendusi leida) ja proovitakse neist moodustada selline kompott, mis aitaks mul selliselt ellu jääda, et jääb ka elamisraha alles. Aluseks võetakse mu sissetulek, millest lahutatakse maha kodulaenu kuumakse (kodulaen ei kuulu ümberkujundamise plaani reeglina). Lisaks jäetakse mingi kokkuleppeline summa elutegevuseks (kindlasti arvestatakse ka lastega) ja ülejäänud summa määratakse võlausaldajatele proportsionaalseks ära jagamiseks. Ehk siis toon näite: oletame mu palk on 1500 EUR, kodulaen näiteks 300 EUR, lepitakse kokku, et elamiseks peab ka jääma 300 EUR. Ehk siis kokkuvõttes 1500  600 = 900 EUR arvestatakse ülejäänud laenude makseteks. Kui plaan läbi läheb ja kohtunik selle ära kinnitab, siis on see kõigile osapooltele kohustuslikuks täitmiseks ja aktsepteerimiseks.

Seadusega saab täpsemalt tutvuda siin - https://www.riigiteataja.ee/akt/131012014008

Kogu protsess ja sellega seotud avaldused on aga äärmiselt keeruline juriidiline protsess, kus tuleb näpuga järge ajada. Üldjuhul tavaline inimene sellega hakkama ei saa ja tuleb taas tasulise nõustaja jutule minna, kes plaani kokku paneb ja kõik vajalikud avaldused ja dokumendid ära täita aitab.

Loomulikult ei ole mitte mingit garantiid, et see plaan läbi läheb. Sest võlasumma võib lihtsalt nii suur olla, et seda ei olegi võimalik mõistliku aja (5-10 aastat) jooksul ära tasuda. Samas peab kohtunik tagama, et võlausaldajad saaksid siiski vähemalt sama palju raha kätte kui nad saaksid isikliku pankroti korral.

Mina siiani ei ole veel seda teed läinud, sest seal on üks üldtingimus juures  ümber kujundada saab vaid neid võlgasid, mis on juba üles öeldud. Minul on tänaseks veel väga väike osa viivisteni jõudnud ja üles ütlemise ohuni läheb veel vähemalt paar kuud.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, seadused, seisund  

 




kolmapäev, 21. oktoober 2020



   
Hirm ootamatu ärakukkumise ees 



Tõenäoliselt olen ma viimastel päevadel nii endale kui ka Sulle, kallis blogi lugeja, jätnud mulje, justkui oleks mul kõik kontrolli all. Häid uudiseid tuleb uksest ja aknast, plaan on paigas. Varsti võtame kõik need pahad laenuandjad vahele ja teeme nad kohtus pihuks ja põrmuks! Tegelikkus on siiski sellest kaugel...
Eile näitas TV3 oma uudisteprogrammis videot, kus üks meie tippujuja kaotas vee all ujudes teadvuse. See oli üsna kole ja hirmuäratav vaatepilt. Tal oli kõik kontrolli all, kõik oli hästi, uus rekord silmapiiril, kuniks... Täielik blackout. Õnneks olid abilised kohe kohal, tehti kiired ja vajalikud protseduurid ja toodi mees teadvusele tagasi.

Aga just see videoklipp pani mind mõtlema, kui kiiresti võivad asjad käest minna. Sest me lihtsalt ei ole võimelised kõiki olukordi ette nägema, kõiki asjaolusid lõpuni kontrollima.

Ma võin siin küll ju oma olukorraski plaane teha, ennast rahustades endale sisendades, et kõik on paigas, hoia vaid distsipliini, tööta kõvasti ja küll kõik laheneb. Aga tegelikult puuduvad igasugusedki garantiid, et asjad korda saavad. Tegelikult on mu ees laiutav probleem hiiglaslik. Ma ei ole finantsinimene ja ma ei ole ka juura teadmistega. Ma ei suudaks iialgi ju tegelikult kuskil kohtus võidelda kogenud laenuhaidega. Nad närivad mu puruks, kui tahavad. Jah, ma võin siin mingeid väikeseid võite ju saavutada selle viivisemäära ebaseaduslikkusega, aga see moodustab tegelikkuses siiski vaid kaduvväikse osa mu koguvõlast. 

Mu lähimate aastate eesmärk ei ole võlgadest lahti saada. See lihtsalt ei ole realistlik. See ei ole reaalne isegi pensionisamba rahadega. Mu eesmärk on jõuda olukorda, kus sissetulekud hakkaksid taas ületama kohustusi. Alles siis taastub enamvähem normaalne elurütm. Alles siis võib juhtuda, et ma ei kuku Martin Allikvee moodi ootamatult kokku ja ma ei kaota teadvust. Võitlus jätkub.






    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seisund, vaim  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





teisipäev, 20. oktoober 2020



   
Rohelise tulega pensionireform 




See otsus tuli ära. Pensionireform sai riigikohtult rohelise tule. Teate ju küll, see on seda värvi tuli, mis avab ukse ja lubab edasi minna. See on see värv, mis ei ole punane. See on see värv, mis ei keela ega takista. Ma olen rõõmus ja lootusrikas. Vabalt võib öelda, et see on viimase 8 kuu kõige rõõmsam päev minu jaoks.

Mõned tsitaadid ja faktid tänasest pressikonverentsist.

Villu Kõve: riigikohtu üldkogu tegi otsuse, millega jättis presidendi taotluse rahuldamata. 
Kõve rõhutas: muudatus annab õiguse (mitte kohustuse) kogumine üles öelda.
Kõve: tuleb eristada riived ja rikkumised - riive tähendab, et õigus saab mõjutatud. Rikkumine see pole. Riigikohus leidis, et rikkumisi ei ole. See tähendab et seadus jõustub sellisel kujul nagu ta on vastu võetud (riigikogus), kui keegi seda just ei muuda. 
Kõvele küsimus, et millal siis inimesed raha saavad välja võtta? Kõve: need on seotud riigi teatajas avaldamise ja muude sätetega. Seadust tuleb täita nende kuupäevadega, mis seal kirjas on. 
Riigikohus tegi selle otsuse häältega 12:7.
President kuulutas seaduse välja kell 11:30, öeldes järgnevad sõnad:
"Riigipea ülesanne on seista Eesti Vabariigis selle eest, et meie õigusloome oleks põhiseaduse vaos. Riigikohtus ei käida võitmas ega kaotamas, vaid õigusselgust saamas. See selgus saabus. Nii ulatusliku ja kogu ühiskonda puudutava küsimuse puhul nagu see on senise pensionisüsteemi ulatuslik muutmine, oli oluline küsimused selgeks vaielda kõigil võimalikel tasanditel. Riigikohus on oma otsuse teinud ja nii kuulutasin seaduse viivitamatult välja."







    12 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, pensionireform, seisund  

 




   
Kuidas laenufirmad ja inkassod räigelt seadusi rikuvad 




Alates eelmisest esmaspäevast olen ma siis ametlikult võlglane. Tänaseks päevaks on mul kolm laenulepingut viivises. Selle kõige tõttu olen viimase nädala jooksul väga tihedalt suhelnud oma võlanõustajaga, et saada ette selgemat pilti sellest, mis mind ees ootab ja mis õigused mul selle kõige juures on. Välja on koorunud nii mõndagi huvitavat ja seejuures ka ootamatut.

Täpsemalt tahaks rääkida kahest seadusepunktist, mida sisuliselt kõik laenuandjad rikuvad.

Esimene punkt on viivise arvestamine.

Juriidiline tekst selle kohta ütleb järgnevalt: "Riigikohtu otsusega on lepingus kasutatavale viivisemäärale seatud konkreetne lagi  viivisenõue, mis on suurem kui 24% aastas, s.t suurem kui kolmekordne seadusjärgne määr, on ebaseaduslik. Maksimaalne ühe päeva viivis saab seega olla 0,066%. Kui lepingus on viivis suurem kui 0,066% tuleb ikkagi arvestada viiviseks seadusjärgne 0,022%."

Kellel huvi, vaadake oma laenu- või muid krediidilepinguid. Kui suureks teil seal viivis on määratud? Bondoral on see näiteks 0,2% (ületab seadusega lubatud viivist peaaegu 10 korda), Kreditexil 0,102%, Placet Groupil (smsraha, smsmoney, laen) 0,11% jne. Ehk siis kõigil on see seadusega lubatud piirist kõrgem.

Miks nad niimoodi teevad või miks nad seda teha saavad? Sest tegelikult ei ole viivisemäär enne oluline kui alles kohtumenetluses. Ja vaevalt ükski võlglane ise laenuandjat kohtusse annab. Seda nii teadmiste puudumise, uute kulude lisandumise, kohtuveskite aegluse jms. tõttu. Selle lihtsa põhjuse tõttu saavadki laenuandjad ära kasutada oma jõupositsiooni ja sisuliselt teevad võlgu jäänud kodanikuga seda, mida ise tahavad. Laenufirmad ja inkassod algatavad sageli enne nõuete aegumist maksekäsu kiirmenetluse, seejuures lootes, et võlgnik ei taipa vastuväidet esitada (nii sageli ongi). Kui vastuväidet ei esitata, siis lähebki see nõue koheselt ka täitmisele (ehk siis täitmisele läheb ka eelmainitud ebaseaduslik viivisenõue). Kui vastuväide siiski esitatakse, siis mitte alati ei alusta võlausaldaja seejärel hagimenetlust (sest ta teab, et see nõue ei ole täiel määral põhjendatud). 

Järgmine punkt, millele soovin tähelepanu pöörata, on laenulepingu ülesütlemise aeg.

VÕS § 416 lg 1 järgi võib krediidiandja osamaksetena tagastatava krediidi puhul krediidilepingu tarbija makseviivituse tõttu üles öelda üksnes juhul, kui tarbija on täielikult või osaliselt viivituses vähemalt kolme üksteisele järgneva osamaksega ja krediidiandja on andnud tarbijale edutult vähemalt kahenädalase täiendava tähtaja puudujääva summa tasumiseks koos avaldusega, et ta ütleb selle tähtaja jooksul osamaksete tasumata jätmise korral lepingu üles ja nõuab kogu võla tasumist. Seejuures ei ole tähtis, kui suure osa võlgnetavad laenumaksed moodustasid kogu laenust.

Ehk siis kokkuvõttes, kui jooksev võlgnevus on vähem kui 3 osamakset (ca. 90 päeva) + 2 nädalat lisaaega, siis ei tohi lepingut veel üles öelda ega ka inkassodele üle anda. Ometigi laenuandjad teevad seda. Miks? Taaskord selle tõttu, mis juba eelmises punktis sai välja toodud.

Võlamenetlus on oma olemuselt nii meeletult laenuandja poole kaldu, et sisuliselt võib laenufirma võlgniku paljaks röövida enne kui alles kohus on see, mis laenusaajat päästma hakkab (aga sedagi siis juhul, kui laenufirma ise asja kohtuni on viinud...). Rääkimata muidugi kogu sellest vaimsest terrorist, mida inkassod ja laenufirmad võlgniku kallal rakendavad.

Tooksin siinkohal veel ühe olulise punkti välja, millele võlamenetluse juures tähelepanu pöörata. 

Iga osamakse võlgnevuse eest tohib välja saata maksimaalselt ühe tasulise meeldetuletusteate ja selle maksimaalne "trahv" on 5 EUR. 




Ja nüüd üks illustreeriv näide kogu see eelneva jutu peale.

Oletame, et teil on laenuleping, mille igakuine kuumakse on 100 EUR. Selle maksetähtaeg kukub ja te jääte viivisesse oma laenuga.

Esimesel kuul tohib sellele maksimaalselt lisanduda 5 EUR (leppetrahv) + 0,066% päevas viivist ehk siis 6,6 senti päevas = 1,98 EUR 30 päeva jooksul. Ehk siis esimese kuu lõpuks on koos viiviste ja trahviga summa kasvanud 106,98 EUR peale. Lepingut veel üles öelda ei tohi. Algab teine kuu, viivisesse läheb ka teine osamakse. Taaskord tohib määrata leppetrahvi 5 EUR. Kuna nüüd on jooksev võlgnevus juba 200 EUR, siis on viivise algsummaks 200 EUR. Seega viivist jookseb 2 korda kiiremini ja koguneb 30 päevaga 3,96 EUR. Nüüd on koguvõlgnevus 106,98 + 100 + 5 + 3,96 =  215,94 EUR. Ja lepingut ei tohi endiselt kuhugi edasi anda ega üles öelda. Kukub ka kolmas kuu. Võlasumma kasvab 215,94 + 100 + 5 + 5,94 = 326,88 EUR peale. Nüüd tekib laenufirmal seaduslik alus lepingu üles ütlemiseks. Selleks peab ta teile saatma vastava meeldetuletuse. Kui nüüd aga selle 326,88 EUR ära maksate (olete võitnud 3 kuud lisaaega 26,88 EUR eest), siis peatub kogu protsess ja jooksev võlg on tasutud. Lisanüanss on muidugi see, et maksehäireregistris on teie kohta kirje tehtud ja laenusaamise võimalus mõneks ajaks ära võetud, aga suures plaanis ei ole see oluline.

See kirjeldus siis on see, kuidas peaksid asja käima seaduslikult.




Ja see on see, mille alusel olen mina oma plaani koostanud.




Lõpetuseks veel mõned kommentaarid võlanõustajalt.

"Võlausaldajatel on oma nägemus ja oma sisemised eeskirjad, mille alusel nad toimetavad. Osa sellest on kirjas lepingutes. Näiteks võib lepingus kirjas olla, et maksete mittetähtaegsel tasumisel antakse võlgnevus üle inkassofirmale kahe kuu möödumisel. Kui tarbija sellega ei nõustu ja leiab, et see on seadusega vastuolus, siis ongi võimalus selguse saamiseks kohtu poole pöörduda. 
Näiteks ütleb seadus (VÕVS), et võlausaldaja ei saa võlgade ümberkujundamise menetluse ajal lõpetada lepingut nõude alusel, mille ümberkujundamist võlgnik taotleb. Sellest hoolimata näen ma pidevalt selliste nõuete loovutamisi inkassofirmadele. Olen küll juhtinud võlausaldajate tähelepanu sellele, et loovutamine on seadusega vastuolus (nad põhjendavad, et teatud tingimustele vastavad nõuded loovutatakse automaatselt), kuid eraldi menetluse algatamist ei ole vajalikuks pidanud. "



    9 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, seadused  

 


laupäev, 17. oktoober 2020



   
Kas võlablogiga saab rikkaks? 




Aegajalt ikka küsitakse mult, et noh, panid oma blogi reklaame täis, kas raha hakkas voolama? Kuigi adsense reeglistik väga detailselt ei luba sellest rääkida, siis seda võin küll öelda, et Eestis sellega rikkaks ei saa. Isegi tuntumad blogijad ei saa (näiteks üks Eesti vahvamaid meesblogijaid, Henry, rääkis oma numbritest mulle üsna täpselt).

Paraku on see süsteem üles ehitatud reklaamidele klikkimistele. Ehk siis kokkuvõttes, isegi kui mu blogile satub päevas 2000 inimest, aga mitte keegi neist kordagi reklaamidele ei kliki, siis ei kogune mulle sellest mitte sentigi. Sellega aga paraku võlausaldajate nõudeid täita ei õnnestu. Olgu see blogi kui populaarne tahes. Reeglistik ei luba ka lugejaid klikkima meelitada (selle eest näiteks nänni pakkudes), rääkimata ise klikkimisest. Lisaks on enamusel igasugused adblockerid ja muud asjad peal (mul endal ka) ja nemad üldse ei näegi neid reklaame. Kui ei näe, siis on raske ka kuhugi klikkida.

Paraku on see temaatika ka selline, et ilmselgelt ei meelita sellega ka otseseid diile pakkuvaid partnereid. Millele ma siis oma blogis reklaami teha saaksin? Kasiinodele, laenufirmadele, pankadele? Räägin kui head nad tegelikult ikka on? Ei tundu vist väga veenev või orgaaniline.

Ühesõnaga, ei too see blogi mulle midagi muud kui teatud hingerahu - saan sõpradele halamise asemel siin oma mured ära kurta ja teinekord ka vastukaja saada. Raha sellega ei teeni ja ei hakka ka mitte kunagi teenima.



    1 kommentaar:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: blogiga rikkaks, finants  

 


reede, 16. oktoober 2020



   
Aitab valedest! 




Kokkuvõttes on mind sellesse olukorda viinud pikk valede, vassimiste ja varjamiste jada. Ma ei suutnud seda kõike õigel hetkel peatada, ma ei suutnud sellest õigel hetkel rääkida. Sest alati oli justkui lootus ja teadmine, et ma saan ju uue laenu peale võtta ja siis hakkab mul ju spordiennustus suuri rahasid tagasi tooma ja ma saan kõik kaotused ära maksta ja rikkus tuleb majja. See lumepall muudkui veeres ja veeres, muudkui suurenes ja suurenes. Ja mina oma suures mullis ei adunud enam absoluutselt, mida ma teen või kuhu suundun. Sest ma ei jaganud enam oma võite ja kaotusi mitte kellegagi. Ma toimetasin täielikult üksinda, oma teadmiste, oma rumaluste najal. Ma valetasin laenuandjatele, ma varjasin nende eest olulist infot. Tõsi küll  enamasti nad ei vaevunudki seda põhjalikult uurima. Usun, et kõik kiirlaenufirmad tegelikult ju teavad, et nad pole ainsad, kes kliendile X laenu annavad. Nad peaksid aimama, et see inimene on suurtes raskustes, sest kiirlaenufirma poole pöörduv inimene on juba vaikimisi raskustes olev inimene  vastasel juhul võtaks ta ju laenu pangast. Aga ma ei saa neid süüdistada, sest laenu võtsin siiski mina, valetasin ka mina ise.
See kõik lihtsalt pidi ühel hetkel hingelise pauguga lõppema. Ja lõppeski!
Nüüdseks helbin seda suppi juba 8 kuud ja pigem olen alles nüüd probleemide lahendamise alguses. Sest alles nüüd olen jõudnud ilmselt omadega nii põhja, kus mul puuduvad igasugused säästud ja lisavõimalused pääseda maksehäireregistrist, lepingute ülesütlemistest, inkassost, kohtumenetlustest. 
Aga ma ei valeta enam. Ma tunnistan kõikidele laenuandjatele ausalt üles, mis seisus ma olen. Saan jooksvalt ka ajutisi lahendusi pakkuda, kuid lõpuks sõltub kõik siiski kokkulepetest ja laenuandjate koostöövalmidusest. See kõik on vajalik kasvõi selleks, et kaitsta end kohtumenetluste ajal. Et mul oleks ette näidata kirjavahetused, kus ma ausalt oma olukorda kirjeldan. Kus ma ausalt lahendusi otsin. Nad ju ometigi peavad selliseid asju arvesse võtma.
Ma lõpetan ka endale valetamise. Mu Exceli tabelisse saavad kirja absoluutselt kõik kohustused. Kõik jäägid, kõik osamaksed. Lisaks plaanin sulgeda ka kõik pangakontod, mida olen oma valedes kasutanud. Et mul lihtsalt ei tekiks puhttehniliseltki võimalust enam selliselt susserdada. Ma panen siia kirja ka selle numbri, kui suur on mu kohustuste kogusumma tänase, 16.10.2020 seisuga. Siia sisse on arvestatud kodulaen, kõik väikelaenud, kiirlaenud, järelmaksud, krediidikontode kasutusse võetud summad. See summa on 197121,05 EUR. Võib siis ilmselt vabalt öelda, et see ongi see minu põhi.
Ma pean lõpetama ka tööandja ees valetamise. Kuna töötame suures osas praegu kodukontorites, siis on väga lihtne jätta muljet, et teen kõvasti tööd. Reaalselt aga tegelen suure osas päevast hoopis muude probleemidega. Töö saab justkui tehtud ja ka aruanded näitavad, et kõik on hästi. Aga reaalselt ei anna ma endast ammu rohkem kui 50%. See peab muutuma. Ma pean suutma end taas kokku võtta. Teekond normaalsusse saab olema raske ja pikk, kuid see peab olema aus. Sest ainult siis suudan ma seda lõpuni taluda, lõpuni kanda. Ma pean suutma oma hinge valedest puhtaks saada.




    5 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: ausus, finants, seisund  

 




   
Oravad rattas 




"Jah, sinus on oravat!" ütleb ühe kunagise valitsuserakonna värskeim hüüdlause. Ühel oraval sai sel nädalal aga rattas olemises küllalt ja lahkus vähemalt mõneks ajaks poliitikast. Mis seal salata, oravana ratta mõju all olemine on pikas plaanis üsna kurnav. Usun, et sarnast tunnet tunnevad ka kõik need, kes võlakoorma all ägavad. See on seisund, kus ainus võimalus ellujäämiseks ongi tõesti oravana rattas ringi joosta, sisuliselt ilma igasuguse puhkepausita.

Ületunnid, lisatööd, suuremad koormused, vähenenud ja kontrollitud eelarve. Need kõik iseloomustavad seda olukorda. Sisuliselt ei saa endale hingetõmbepause lubada, sest iga sent on arvel. Vähemalt nii kaua kui ei ole veel jõutud väljapäästmatusse olukorda. Ei tahaks ju näiteks aasta pärast tunnistada endale, et oleks saanud paremini, oleks võinud rohkem pingutada. Kui anda endast iga päev kasvõi 1% rohkem kui tavapäraselt, siis aja jooksul peaks see üsna häid tulemusi andma. Kui vaid vaim vastu peaks ja kui vaid suudaks õigel hetkel telefoni võtta ja laenuandjatele õigeid sõnumeid anda.

Loomulikult võiks ju ka alla anda ja lihtsalt sellest rattast välja astuda ja lastal asjadel täiesti omasoodu minna. Nagu mult üks sõber sel nädalal poolirooniliselt küsis: "Aga mis sul siis lõpuks kaotada on? Kodu, naine, laps, auto, kass, koer... lõpuks lased end pankrotti ja teed restardi. Mis on see lootus, mis paneb sind uskuma, et sa aasta pärast paremas seisus oled, kui praegu?" Karm tõde, aga ilmselt nii ongi. Ise jääksin ma ju endale ikka alles. Kokkuvõttes peakski iga inimese, iga orava elu algama temast endast. 

Aga kas mu hing tegelikult ka seda kõike üle elaks? Need kaotused, mida sõber mainis, on ju vägagi märkimisväärsed. Neist toibumine ei ole nii lihtne.

Ehk siis kokkuvõttes ei jäägi mul hetkel muud üle, kui lihtsalt oravana rattas edasi joosta, pingutada. Teha kõik, et neid kaotusi ei tuleks.



    1 kommentaar:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, orav rattas, seisund  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





neljapäev, 15. oktoober 2020



   
Võlglase suurimad vead 




Minu üks suurimaid õppetunde, mida olen enda jaoks saanud selle viimase 8 kuu jooksul, mil mängimise lõpetasin ja oma seisu ära kaardistasin, on see, et ma käitusin valesti oma laenude osas.


Ma püüdsin liikuda kuu kuu haaval ja päästa kõike lühikeses plaanis. Ma võtsin pidevalt uuesti kasutusele vabanenud krediidilimiite, ma püüdsin saavutada maksepuhkuseid, aga ka kõike neid arvestades olin ma väga kaugel sellest, et saada kasvõi üks kuu selliseks, kus mu sissetulekud oleksid kohustustest suuremad. Seega, tegelikult keerasin koguaeg oma jama veelgi suuremaks. Sest mis mõte on lisakrediidil või maksepuhkusel, kui ka nendega ei ole jooksev kuu plussis. Ma oleksin pidanud kohe veebruaris laskma laenud üle, oleksin pidanud end maksehäiretesse laskma, et ma enam uusi laene ei saaks peale võtta. Alates veebruarist tänaseni on mu laenusumma hoopis 5000 eur võrra suurenenud. See juba ise näitab mu eksimust ja valesid võtteid.

Uurisin täna võlanõustaja käest natuke ka seadusandlust ja sain teada et näiteks Bondora viiviseprotsent rikub seadust. Samuti sain teada et tasulisi meeldetuletusi tohib ühe osamakse kohta saata täpselt ühe ja selle maksimum trahv on 5 eur.

Laenude hapuks laskmine ei ole maailmalõpp, maksehäireregister ei ole maailmalõpp. Isegi kohtusse andmine ei ole maailmalõpp.

Põhiline on lihtsalt koguaeg suhelda laenuandjatega. Keegi ei anna hoiatamata laenu päeva pealt inkassosse või kohtusse, alati antakse x päeva aega, et asi enne ära klaarida. Nendele hoiatustele tasub juba jõuliselt reageerida. 

Kokkuvõttes kui lisalaen koheselt asja ära ei klaari (ehk siis ei tekita olukorda, kus kohustused muutuvad väiksemaks kui sissetulek ja jääb kenasti ka söögiraha üle), siis ei ole nendel lisalaenudel mõtetki.




Sellised mõtted siis siia neljapäevaõhtusse.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud  

 




kolmapäev, 14. oktoober 2020



   
Kirg ja uued sõltuvused 



Inimene vajab sõltuvusi. Sõltuvused on midagi sellist, mida inimene teeb kogu hingega, südamest. Olgu see siis töö, pikamaajooks, kunst, millegi kallal nokitsemine. Ta vajab neid tegevusi, ta vajab seda pühendumust. Minagi tegin siis eelmisel nädalal mõned kannapöörded - ma jätsin vähemalt mõneks ajaks hüvasti tugitoolispordiga, ma sulgesin kõik spordikanalid oma telepaketis. Lisaks kustutasin oma internetibrauserist lemmiklehtede alt spordiga seotud saidid. Samuti vajutasin unfollow nuppu Facebookis kõikidele spordikanalitele, samuti blokeerisin seal ära ka viimased allesjäänud online kasiinode lehed. Lisaks käisin üle oma postkasti ja tegin unsubscribe kõikidele vana elu meenutavatele meililistidele. Ma ei vaja seda kõike oma ellu. Ma tahtsin eemale. Alkoholist eemalduda püüdev inimene ei vaata ju edasi viina või jägermeisteri reklaame. Pole lihtsalt mõtet nende teemadega end ärritada või oma vaimutugevust proovile panna.
Need sammud andsid mulle meeletult palju vaba aega juurde. Diivanil lösutades tennise või jalgpalli vaatamise aeg on nüüd lõppenud. Mis siis, et ma enam panuseid ei teinud, aga mingit vajadust selle tegevuse järgi justkui tundsin endiselt. Ja mis seal salata, pahatihti viis see mõtted tagasi ka ennustamiste juurde... Ja tihtipeale ohkasingi peaaegu õnnelikult, sest minu panus oleks ilmselt taaskord kaotanud... Teinekord ongi suurim rahaline võit see, kui lotopilet jääb ostmata, panus tegemata või slotimasinal spin keerutamata. Mu viimaste kuude hasartmängutulemused on vaieldamatult viimaste aastate kõige edukamad üldse. Sest teadupärast 0 EUR on oluliselt suurem kasum kui miinusnumbrid...

Mu igapäevaellu on naasnud mu lapsed. Issi ei ole enam apaatselt diivaninurgas, taustal roheline muru. Issi on nendega koos, issi mängib. Paneb kokku mööblit, mis juba mitu kuud kastides oodanud. Me käime õues koos jalutamas. Ma käin trennis. Ma olen jälle olemas. Ma jälgin taaskord ka toitumist, püüan olla paremas vormis. See kõik on märkamatult ka parema une tagasi toonud...

Samuti on mu kireks saanud kõik, mis seotud käesoleva blogiga. Ma soovin, et see jõuaks kõigini, kes sellist abi vajavad. Kõigini, kelle kallid inimesed on sarnaste probleemide küüsis. Mul on ka paar suuremat unistust selle kõigega seoses, aga nendest on veel vara täpsemalt rääkida. Võin vaid öelda, et töö käib, et need teoks saaksid.

Loomulikult pean tunnistama, et kogu mu praegune elu on selline õhinapõhisuse ja stressi segu. Mul tekivad mingid mõtted ja ma asun kohe suure hooga tegutsema. Nii kauaks kuni jälle mõni tagasilöök tuleb. Siis ilmselt põen jälle natuke. Üks hea sõber ütles mulle, et mu senine tegevus sõltub liiga palju välistest teguritest, teistest osapooltest. Ükskõik, kas siis riigikohtust, laenufirmadest, Delfist, heasüdamlikust miljonärist, kes mind päästma tõttab jne. Aga tegelikult peaks ju inimene ise oma elu juhtima. Ja teine tark mõttetera, millele ta tähelepanu pööras, on see, kas millegi tegemine on antud ajahetkes üldse kasulikum kui mitte millegi tegemine. Asju ei tohi üle forsseerida, vahel tuleb ka hinge tõmmata, õhinaga tagasi tõmmata ja vaadata, kuhu on jõutud. Aga kirg peab ikkagi jääma. 

Ahjaa, mu telefoni aku on ka mu muutuste üle õnnelik. Kui niiöelda tipphetkedel pidin ma telefoni isegi kaks korda päevas laadima, siis nüüd on õhtuks julgelt 75% alles ja väga kaugel sellest, et igal öösel laadimagi peaks. Eks omamoodi rahaline kokkuhoid seegi...



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, seisund, sõltuvus  

 


   
Psühholoogi abi depressioonis olevale endisele mängurile 




Minu esimene kontakt abi saamiseks toimus Hasartmängusõltuvuse Nõustamiskeskuse kaudu (www.15410.ee), kuhu kirjutasin juba sel hetkel, kui probleem mulle kohale jõudis. Ma kurtsin neile oma mure ära ja nad suunasid mu koheselt psühholoogi juurde. Ma sain nende kaudu riiklikult tasustatud 10 visiiti täiesti tasuta. Paraku tuli aga eriolukord peale ja mõneks kuuks jäi see kõik ootele. Siis tuli ootamatu teade, et tegelikult enam riik neid visiite ei toeta ja ma ei saagi vastuvõtule. Olin üsna löödud ja pettunud meie valitsuses. Kui aga ühel hetkel uuesti uurima hakkasin ja küsisin mis see teenus tegelikult maksab (olin valmis paari visiidi eest ka ise omast taskust maksma), siis anti siiski teada, et kuna mina pöördusin nende poole enne eriolukorda ja enne toetuste peatamist, siis mulle siiski see 10 visiidi toetus kehtib! Väike võit seegi.


Tänaseks olen ma psühholoogi vastuvõtul käinud kahel korral. Varasemalt puudus mul igasugune kogemus selle valdkonna teenuse ja inimestega. Ma ei teadnud, mida sealt oodata. Aga kuna selline võimalus mulle kätte oli antud, siis tundsin, et ma ei saa minemata ka jätta. Kuigi olin pigem umbuslik, et mida see üks võõras inimene mulle siis ikka anda saab. 


Esimene kord oli juuni alguses. Imeilus ja soe suveilm. Ma polnud juba üle 2 kuu kodust välja saanud, sest koroonaaja tõttu töötasime me kõik kodukontorites ja riiklik eriolukord oli lõpetatud alles paar nädalat varem. Nagu juba öeldud, ma ei teadnud absoluutselt, mida sellest kohtumisest oodata. 

Astusin siis nõustamiskeskuse uksest sisse. Häbelikult teatasin oma nime ja ütlesin, et kell 12 oli aeg kokku lepitud. Esmalt aga pisteti mulle hoopis tervisedeklaratsiooni paber nina alla ja pidin andma allkirja, et mul ei ole köha, nohu, palavikust rääkimata. Sellised muudatused siis on meile COVID-19 toonud. Lisaks näidati suund kätte, kus asub desovahend ja paluti käed puhtaks teha. Seejärel võisin siis kabinet nr. 3 ukse taga ootama jääda. Ukse taga oli kuulda jutukõminat ja umbes 12:05 astus sealt eelmine klient välja. Väike tuulutus ruumis ja oligi minu kord. Paluti vabandust ka, et visiidiaeg veidike viibis.

Minu vastas istus noor psühholoogineiu. Tundsin end üllatavalt hästi ja mugavalt. Seejärel saime tuttavaks. Või õigemini, mina pidin ennast tutvustama, sest see oli siiski minukeskne kohtumine. Rääkisin siis oma loo lühidalt ära. Sellest, kuidas olen kümneid tuhandeid eurosid maha mänginud ja kuidas ma abi vajan. Tunnistan ausalt  sellel hetkel tundsin veelgi rohkem, et ma ei saa aru, kuidas see kõik mind aidata saab. Mida saab see neiu minu heaks üldse teha? Ta ei too mulle ju rahamägesid kohale. Ta ei aita mul ju üle elada seda, mida võiks tuua naisele rääkimine, perekonnale oma sõltuvusest rääkimine. Kuna ütlesin ka seda, et ma ei mängi ega panusta enam, siis tundus, et korraks oli ka tema kimbatuses. Ta küsis otse, et mis on mu ootused sellele visiidile ja üldse kogu seansiseeriale. Ma jäin sel hetkel vastuse võlgu. 

Aga see visiit oli siiski sedavõrd meeldiv, et mulle ettenähtud 1 tund läks väga kiiresti. Ma sain oma murest rääkida täiesti neutraalsele inimesele. Jah, reaalselt ei saa tema minu eest mägesid liigutada. Panime uue aja paika ja selliste segaste ja kahetiste emotsioonidega ma sealt ka lahkusin. Kui olin seda kõike natuke aega seedinud, siis sain aru, et ma vajan neid kohtumisi siiski, sest ma vajan vaimset turgutamist. Et keegi taastaks natukenegi mu kõikuma löönud enesekindlust ja elurõõmu.

Teine kohtumine oli juba oluliselt konkreetsem. Kirjeldasin oma põhimuret. Ehk siis nö kapist välja tulekut. Kas, kuidas ja millal rääkida oma olukorrast kõige olulistematele inimestele. Lahkasime plusse ja miinuseid. Ühelt poolt mõistis ta loomulikult mu valikut mitte (veel) rääkida. Teisalt siiski arvas ta, et varem või hiljem tuleb niiehknaa rääkida. Igal juhul möödus see tund aega taaskord väga kiiresti ja enesetundele mõjus see väga hästi.

Meil oli kokku lepitud ka kolmas kohtumine, kuid selleks ajaks oli koroona taaskord võimust võtma hakkamas ja pidin selle ära jätma, sest kodust välja saamine oli raskendatud.

Kokkuvõttes julgen öelda, et need kaks visiiti olid äärmiselt vajalikud ja kasulikud. Sain selle blogi pidamise mõttegi tegelikult just sellest viimasest visiidist, kus see kuidagi uitmõttena välja sai käidud. Seda võib täiesti vabalt nimetada üheks vägagi toimivaks teraapiaviisiks. Lihtsalt oma mõtetega koos viibimine, nende kirja panemine, enese tegude analüüsimine. Ma küll ei suuda siiamaani oma postitusi ise läbi tagantjärgi lugeda, aga võibolla ei peagi. Kui kunagi see kõik läbi saab, siis ehk suudan.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, psühholoog, seisund  

 


teisipäev, 13. oktoober 2020



   
Kas ka naised võivad sattuda hasartmängusõltuvuse lõksu? 




Kuigi üks kuulsamaid hasartmängusõltuvuse kajastusi "Pealtnägijas" oli just noore naissoost õpetaja kohta, siis vägisi hakkab tunduma, et enamasti langevad selle pahe ikkesse just mehed.

Mulle on tänaseks päevaks kirja saatnud ligikaudu 20 inimest oma traagilise loo, põhjuste ja tagajärgedega. Aga seejuures ei ole nende seast mitte ühtegi naist. Kõik on mehed, enamasti vanuses 20-40.

Tundub justkui, et ongi pigem tegemist mehi tabava haigusega? Või ei soovi naised sellest lihtsalt rääkida ega ka võõrale blogijale oma lugu jutustada. Tõenäoliselt mingeid otseseid uuringuid sel teemal Eestis tehtud ei ole, aga väidetavalt Soomes pidavat küll naiste osakaal hasartmängijate seas tugevas tõusutrendis olema. Eriti suurt populaarsust naiste seas naudib seal uus "pay and play" formaat, kus ei pea isegi kontot registreerima. Logi aga pangaliidese kaudu sisse ja hakka klõbistama.






    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, sõltuvus  

 




   
Kuidas hasartmängusõltlast ära tunda? 




Selle postitusega võibolla kaevan endasugustele auku nüüd, aga samas suures plaanis on see kindlasti väga vajalik ja oluline, sest õigeaegse sekkumisega saaks nii mõnedki katastroofid ära hoida. Oleks ilmselt ka minu puhul saanud.

Alkoholi ja narkootikumide puhul on asi lihtne, sest purjus ja pilves inimene paistab üldiselt kaugelt silma. Ja kui seda hakkab juhtuma piisava tihedusega, siis on kerge jõuda tõdemuseni, et midagi on valesti. Saab sekkuda. Iseasi, kas see sekkumine alati tulemusteni viib, aga vähemalt ei jää see inimene oma probleemidega märkamatuks. Ta ei jää üksi.

Hasartmängudega on lugu keerulisem. Füüsiliste kasiinode puhul on veel võimalik ka kõrvalt märgata, et inimene käib kahtlaselt tihti kuskil "ära" ja jääb sinna tundideks. Kuna see kõik eeldabki füüsiliselt ära olemist, siis hakkab see ühel hetkel silma paistma.

Online mängudega on aga asi juba vägagi komplitseeritud. Sest inimene on ju sul siinsamas, diivanil, köögilaua taga. Koos sinuga spas või rannas või maakodus lõõgastumas. Olgugi, et tal on jah millegi pärast pidevalt telefon kaasas ja ekraani jälgib kuidagi liigagi tihti. Aga kes siis tänapäeval seda kõike ei teeks. Nutisõltuvus on ju niivõrd levinud, et selle varjus ei oskaks arvatagi, et seal taga võib midagi veel hullemat peituda. 

Pigem aga peituvad vastused ja vihjed ilmselt üleüldises käitumises. Hasartmängur hakkab ühel hetkel kapselduma, ta hakkab irduma igapäevatoimetustest. Ta ei ole enam see inimene, kes ta varem oli. Ta muutub närvilisemaks. Ta ei soovi enam kodust väljuda, kui just väga vaja ei ole. Ta kaotab ka söögiisu. Tähelepanuvõime halveneb, inimene hakkab unustama kokkuleppeid ja kohustusi. Peaks olema märgatav, et ta on oluliselt rohkem hajevil ja omades mõtetes, vaadates tihtipeale tühja pilguga kaugusesse. On oht ka selles, et inimene muutub äkilisemaks, võib olla ka isegi vägivaldseks (ei kehti minu puhul). Tegevused, mis enne talle rõõmu pakkusid, tunduvad nüüd täiesti vastumeelsed. Võimalik, et hakkab ka rohkem jooma (minu puhul see siiski ei ole siiani kehtima hakanud, alkohol ei paku huvi). Ühesõnaga, teatud mustrid muutuvad. Samas võivad need muutuda pikema aja jooksul, vaikselt, märkamatult. Kaaslased ei saa tihtipeale arugi. Lisaks on praegusel ebakindlal ajal teatud närvilisus, stress ja ebakindlus niiehknaa meie elu osaks. Isegi kui tekib mingi kahtlus ja sellest juttu teha, siis on sõltlasel väga lihtne see kõik koroona süüks ajada.

Kokkuvõttes piisab ilmselt sellest, kui kaaslane kahtluse korral lihtsalt hakkab ikka ja jälle küsima, kas kõik on ikka hästi. Ühel hetkel sõltlane murdub. Teatud mõttes ta ootabki seda, et keegi küsiks ja uuriks. Ta justkui tahakski murduda, olla haavatud, saada abi. Aga ta ei julge seda protsessi ise algatada. Sest juhul, kui kaaslasel tekib tema suhtes kahtlus, siis on kaaslane juba end teatud määral ette valmistanud selleks tõeks, mis avalduda võib. Ta on end viinud sellesse olekusse, et ta oskab seda ette aimata. Kui sõltlane aga ise selle tühja koha pealt ette kannab, siis paneb ta suure tõenäosusega aatompommi plahvatama ja selle tagajärjed on ennustamatud.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, kapist välja, sõltuvus  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





esmaspäev, 12. oktoober 2020



   
Uue elu esimene päev 




Täna on minu uue elu esimene päev. Täna lähevad mu esimesed laenulepingud hapuks. Ma jään võlgu. Tekivad tulekahjud, mida pean hakkama palgapäeval võimaluste piires kustutama. Minu eesmärk on pidada vastu kirjade laviinile (need ilmselt tulevad enamasti automaatselt ja sealt inimlikku suhtumist oodata ei ole), vastata kõikidele telefonikõnedele, olla kättesaadav. Püüan olla koostöövalmiduses, pakkudes omalt poolt võimalikult realistlikke lubadusi ja lahendusi. Lugesin hiljuti mingit artiklit, kus keegi endine kiirlaenudega seotud ärimees soovitas, et kui probleemid tekkima hakkavad, siis tõsta oma kuradima käsi püsti ja anna sellest teada. Minu senine kogemus näitab, et see teada andmine ei kipu eriti aitama. Sisuliselt kõigile olen teada andnud oma seisust (suurpangad, sh Big Bank, Swedbank, SEB, Holm ei ole veel teadlikud), aga lahendusi ei paku keegi. Kompromisse ei paista mitte kuskilt. Rääkimata siis jah juba kurikuulsast juhtumist, kus antakse teate peale hoopis laenu juurde.

Aga tänasest alates hakkan siin rohkem kajastama ka reaalseid suhtlusi laenuandjatega olukorras, kus ma olen päriselt neile võlgu. Ennetav tegutsemine kahjuks jätkusuutlikku tulemust ei andnud.



    1 kommentaar:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud, seisund  

 




   
Kapist välja! Aga millal ja kuidas? 




Nüüd olen jõudnud teemani, mida võiks pidada selle teekonna üheks kõige keerulisemaks osaks, seda just emotsionaalses plaanis. See on siis niiöelda kapist väljatulek. Sõpradele ja lähedastele oma probleemi üles tunnistamine, maskide langetamine. Muidugi võimalik, et kui võlaorjusesse on end elanud üksik varatu poissmees, siis see nii keeruline ei olegi. Sest tema vastutab ainult iseenda eest ja kaotada siiski oluliselt vähem kui kinnisvara omaval abielus oleval lapsevanemal.

Mina kuulun justnimelt sellesse keerulisemasse kontingenti. Kaotada on meeletult. Kaalul on palju. Jah, ma oleks pidanud sellele kõigele juba ammu mõtlema ja need sammud ära tegema. Ehk oleks saanud kuidagi leebemalt sellest välja tulla.

Aga mis teha, kui inimene võib teinekord oma põikpäisuses ja vaimses sõltuvuses teha samme, mis päästmise asemel hoopis veelgi sügavamale mülkasse teda viivad. Ma oleksin vajanud kaine kõrvalvaataja hoiatusi juba vähemalt aasta tagasi. Aga ma tegelesin vaid enesepettusega. Ma küll tunnetasin juba eelmisel aastal, et asjad on käest ära. Ma hakkasin sättima endale piiranguid. Aga siis tulid taas vahvad ja glamuursed boonuspakkumised online kasiinode poolt ja ma murdusin taas, sest nägin neis head võimalust oma võlakoormat vähendada.

Millal ja kuidas siis ikkagi oma lähedastele rääkida? Mina ei tea. Sest ma pole siiani sellega veel hakkama saanud. Tõenäoliselt on õige vastus "nüüd ja kohe!" Teatud määral olen ma siiski selle protsessiga alustanud, sest olen jõudnud olukorrani, kus teadjate ring on muutunud järjest lähedasemaks. Neile oli aga selle võrra seda lihtsam (kuigi väga kaugel sellest, et see lihtne oleks!) teada anda, sest koroona tõttu on silmast silma toimuvat suhtlust järjest vähem. Neilegi andsin sellest teada MS Teamsi, Facebook Messengeri vahendusel. Vaimselt on see kuidagi oluliselt lihtsam. Kirjutad lihtsalt suure südamevärinaga teksti valmis, loed selle kolm korda läbi, hingad rahulikult sisse-välja 10 korda ja siis vajutad enter. Seejärel jääd lihtsalt tühja pilguga ekraani vaatama. Kuidas nad reageerivad, mida nad ütlevad? Nad on ju sinu inimesed, nad ei hülga sind. Ja ega ei hülgagi.

Tsiteeriksin siinkohal natuke reaktsioone...

"Ma hindan väga kõrgelt seda, et sa julged sellest rääkida! See on tõesti väga imetlusväärne! Üldiselt ju inimesed on ju harjunud näitama seda, et kõik on hästi, kuigi tegelikult on sisemiselt ikka hoopiski teine lugu."

"See on ilmselge, et sul on tugev soov ja tahe olukorda parandada ning seda peaks kindlasti ka oma perekonnale rääkima. Perekond on ju oluline kalju, tugipunkt ning nende tugi usun, et võib olla määrava tähtsusega. Usu heasse, luba endal olla haavatav ja küsi julgesti abi ükskõik millega - see kõik on täiesti normaalne ja okei"

Kui olin maininud ka oma blogi, siis tuli veelgi toetavaid lauseid...

"See on väga hea, et sa oled leidnud kirjutamise sellise teraapiavormina. Ma loodan väga, et sa iseend ka tunnustad, sest see, et sa julged sellest sellisel moel rääkida ja ka kirjutada ning püüad otsida erinevaid lahendusi, on väga-väga suur asi."

Öeldakse ju, et mehed ei nuta ja muud jutud. Mees peab tugev olema, pere eest hoolitsema ja leiva lauale tooma. 

Lugedes neid vastuseid ja reaktsioone pean tunnistama, et mul oli hea meel, et ma olin kodukontoris, üksinda. Sest pisarad olid kerged tulema.

Võiks ju küsida, et mida see kõik üldse mulle andis, et neile rääkisin. Ilmselgelt ei tule ju inimesed mind füüsiliselt mudast välja tirima. Kellelgi pole selliseid rahasummasid taskust välja võtta. Aga selle kõigega siiski kaasnes üks vaimses plaanis oluline aspekt. Ma ei pea nende ees enam õnnelikku elu teesklema. Nad teavad mu olukorda. Nad on olemas, kui neile räägin. Ma võtsin selle kõigega endale loa neile kurta.

Miks siis kokkuvõttes see kapist väljatulek nii keeruline üldse on? Lähedastele rääkimisel tekivad mitmed takistused - hirm kaotada oma maine, hirm kaotada usaldus, hirm selle ees, et nad hakkavad muretsema sinu pärast, hirm olla nõrk, hirm kaotada sõbrad. Kes see ikka tahaks, et temast hakatakse edaspidi rääkima kui end põhja mänginud inimesest. Kuigi seda sa paratamatult oled. Täna ei taha ma veel puudutada oma perele rääkimist, sest esiteks on see etapp mul läbimata ja teiseks väärib see niiehknaa eraldi mõtisklust. Aga lähipäevil kirjutan kindlasti ka sellest.



    3 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, kapist välja, seisund, vaim  

 


laupäev, 10. oktoober 2020



   
10102020 - ilus numbrikombinatsioon 



10102020 - tänane kuupäev. Minu jaoks üks emotsionaalses plaanis äärmiselt raske päev. Täna sain alles aru, kui olulist teemat mu blogi on käsitlema asunud. Kui valesti on olukord meie (kiir)laenuturul. 
Mu postkasti saabus täna kümneid kirju üsna ühesuguste pealkirjadega - "saatusekaaslaselt", "lõpuks ometi!", "samas olukorras olev isik" jne. Päeva lõpuks sain aru, et meid on palju. Kuigi võiks ju jah targutada ja öelda, et ise oleme süüdi ja eks me suures osas olemegi, aga midagi on valesti ka suures süsteemis. Miks muidu jõuab igakuiselt meeletu hulk võlanõudeid kohtusse. Miks lastakse meie riigis nii massiliselt inimestel end võlaorjusesse laenata? Kus on reeglid, seadused ja kontrollmehhanismid, mis seda kõike takistaks?

Ma olen oma elu jooksul riigikassasse ilmselt aidanud liigutada kuuekohalise summa eurosid maksude näol, kuid laenuaakalite eest ei kaitse mind ikkagi keegi. Isegi, kui tunnistan selgesõnaliselt, et mul ei ole raha teile vana laenu tagasi maksta, antakse mulle uus laen peale.

Loomulikult ei saa siinkohal üldistusi teha. Leidub ka vastutustundlikke laenuandjaid. Aga julgen välja tuua nimekirja, kes vähemalt minu puhul kindlasti reegleid on rikkunud - ferratum, smsraha, smsmoney, laen.ee, credit24. Nemad kõik andsid mulle reaalselt raha pärast minupoolset maksejõuetuse teavitust. Samas kiidan creditstari ja monefiti, kes mu kraanid siiski kinni keerasid.



    4 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud, seisund  

 


   
Manipulaator? 




Tänasel rahvusvahelisel vaimse tervise päeval üllitas Delfi mu blogi põhjal järjekordse artikli. Lugesin minagi selle läbi ja julgesin ka kommentaare piiluda. Üks neist jäi kuidagi eriti hinge kriipima...

"Leidsin ka selel blogi. Ma ise pakuks, et tegemist on osava manipulaatoriga. Rahakratti teine alter ego äkki räägib? Blogi on bänneritega täis uputatud. Kirjastiil on kohati kaasahaarav ja pealkirjade eest saaks ajakirjanduse 2 kursusel ainult 5+ hindeid. 
Lahendus oleks lihtne. Eraisiku pankrott ja kõik saaks korda. "

Huvitav oleks teada, kellega või millega ma üldse manipuleerima peaksin? Jah, reklaamid on mul tõesti blogisse pandud, aga see on pigem selline meeleheitlik katse näha, kas sellisel moel on mingit lisaraha võimalik teenida. Väga suureks patuks seda ise nagu ei pea. Kui näen, et see midagi sisse siiski ei too, siis eemaldan selle võimaluse üsna kiiresti. Kuna blogimine on minu jaoks täiesti uus ja tundmatu tegevus, siis lihtsalt katsetan erinevate võimalustega.

Samuti nägin, et üks kommentaator naeruvääristas seda, et laenuorjuses inimene üldse blogi peab. Miks see kuidagi halvem temaatika on, kui näiteks suunamudijate postitused õigest meigist või valest riietusest? Blogid on täitsa vabatahtlik tegevus, isiklik nägemus millestki või kellestki. Igaüks võib rääkida sellest, mis hingel.

Minu blogi eesmärk on olla hoiatuseks neile, kes on sarnase teekonnaga kuidagigi kokku puutunud või kokku puutumas. Tahan olla ühel ajal toeks ja teisalt ka koondada selliste probleemide küüsi langenud inimesi. Kui ma ise järjest rohkem mutta vajusin, siis otsisin samasugust abi ja tuge. Tahtsin leida inimesi või avalikke postitusi, kus sellest räägitakse. Aga ma ei leidnud.

Enamasti kirjeldavad võlaprobleemidega inimeste juhtumeid nende lähedased. Räägitakse, kuidas nad on selle avastanud või kuidas see on neile üles tunnistatud või neile vahele jäädud. Väga harva räägivad oma lugusid aga võlgnikud ise. Aga meie oleme ka inimesed. Meil on ka oma lugu, oma pere, oma hing. Tegelikult peaks rohkem selliseid inimesi toetama. Enamasti ei ole me kuidagi pahatahtlikud või meelega oma jamadesse sattunud. See on alati üks pikaajaliste ebaõnnestunud valikute ja sündmuste rada. Kui sellest ei räägita, siis korduvad need mustrid veel ja veel.



    4 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, seisund, vaim  

 




   
Elutahe ja mõtted enesetapust 



Täiesti loomulik on, et sellises hingelises seisundis ja suures stressis on hetki, mil inimene tunneb, et ta ei jaksa enam. Et ta tahab alla anda, ta tahab selle kõik ära lõpetada. Ta tunneb, et kõik püüdlused justkui jooksevad liiva, mitte miski ei paku enam elutahet. Kõik on nii mõttetu. Eriti raskeks läheb muidugi pimedatel sügisõhtutel, mil päeval on hall, õhtust saab kiiresti öö ja hommik tuleb uuesti alles keset päeva ja siis ka endiselt hallina. 
Aga see elutahe tuleb leida! Elu on kingitus, seda ei visata niimoodi ära. Olgu, oled suure jamaga hakkama saanud, aga sul ei ole mingit surmatõbe või näljahäda kallal. Asjad tuleb perspektiivi seada ja mõista, mis siis tegelikult kaalul on. Me ei ela kuskil Süürias, keset kodusõda. Me elame rahulikus Eestis. Sa ei ole kurjategija. Sa oled lihtsalt väga palju valesid valikuid teinud õnnetu kodanik. Reaalsuses on need vaid rahalised mured. Mis siis, et väga suured. Tegelikult oled sa juba praeguseks oma elu jooksul rohkem palka saanud, kui su koguvõlg on. See on võimalik ära klaarida, isegi kui see võtab palju aega. Keda see surm veel aitama peaks? Milleks?
Inimene ei tohiks oma suure murega mitte kunagi üksi jääda. Ta peab suutma oma igapäevastest rutiinidest kasvõi kõigi kümne küünega kinni hoida, sest need harjumused hoiavad teda elus. Ta peab jätkama oma tööd, ta peab edasi tegelema oma hobide või trennidega, isegi siis, kui need enam tavapärast sädet silmadesse ei too. Sest kui need pidepunktid inimese elust ära kaovad, siis lagunebki kõik koost.
Kokkuvõttes ei kavatse mina küll ära surra ega alla anda. Nõrkusehetked on loomulikud ja mõistetavad, aga neist tuleb üle olla. Kui on raske, siis tuleks üht telemängu tsiteerides appi võtta üks või mitu kolmest õlekõrrast  helista sõbrale, võta 50:50 või küsi publiku abi. Kuidagi ikka saab, peab lihtsalt saama ju.
Eile saabus uudis, et pensionireformi osas avalikustatakse riigikohtu otsus 20. oktoobril. Kardan, et meie seas on päris palju neid, kes vähemalt mõtlevad enesetapule, kui sealt peaks tagasilükkav otsus tulema. Meid on omajagu, kes seda fondi vabastavat otsust nagu jumala õnnistust ootavad.
Muideks, täna on täitsa ametlik rahvusvaheline vaimse tervise päev!  


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seisund, surm, vaim  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





esmaspäev, 12. oktoober 2020



   
Uue elu esimene päev 




Täna on minu uue elu esimene päev. Täna lähevad mu esimesed laenulepingud hapuks. Ma jään võlgu. Tekivad tulekahjud, mida pean hakkama palgapäeval võimaluste piires kustutama. Minu eesmärk on pidada vastu kirjade laviinile (need ilmselt tulevad enamasti automaatselt ja sealt inimlikku suhtumist oodata ei ole), vastata kõikidele telefonikõnedele, olla kättesaadav. Püüan olla koostöövalmiduses, pakkudes omalt poolt võimalikult realistlikke lubadusi ja lahendusi. Lugesin hiljuti mingit artiklit, kus keegi endine kiirlaenudega seotud ärimees soovitas, et kui probleemid tekkima hakkavad, siis tõsta oma kuradima käsi püsti ja anna sellest teada. Minu senine kogemus näitab, et see teada andmine ei kipu eriti aitama. Sisuliselt kõigile olen teada andnud oma seisust (suurpangad, sh Big Bank, Swedbank, SEB, Holm ei ole veel teadlikud), aga lahendusi ei paku keegi. Kompromisse ei paista mitte kuskilt. Rääkimata siis jah juba kurikuulsast juhtumist, kus antakse teate peale hoopis laenu juurde.

Aga tänasest alates hakkan siin rohkem kajastama ka reaalseid suhtlusi laenuandjatega olukorras, kus ma olen päriselt neile võlgu. Ennetav tegutsemine kahjuks jätkusuutlikku tulemust ei andnud.



    1 kommentaar:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud, seisund  

 




   
Kapist välja! Aga millal ja kuidas? 




Nüüd olen jõudnud teemani, mida võiks pidada selle teekonna üheks kõige keerulisemaks osaks, seda just emotsionaalses plaanis. See on siis niiöelda kapist väljatulek. Sõpradele ja lähedastele oma probleemi üles tunnistamine, maskide langetamine. Muidugi võimalik, et kui võlaorjusesse on end elanud üksik varatu poissmees, siis see nii keeruline ei olegi. Sest tema vastutab ainult iseenda eest ja kaotada siiski oluliselt vähem kui kinnisvara omaval abielus oleval lapsevanemal.

Mina kuulun justnimelt sellesse keerulisemasse kontingenti. Kaotada on meeletult. Kaalul on palju. Jah, ma oleks pidanud sellele kõigele juba ammu mõtlema ja need sammud ära tegema. Ehk oleks saanud kuidagi leebemalt sellest välja tulla.

Aga mis teha, kui inimene võib teinekord oma põikpäisuses ja vaimses sõltuvuses teha samme, mis päästmise asemel hoopis veelgi sügavamale mülkasse teda viivad. Ma oleksin vajanud kaine kõrvalvaataja hoiatusi juba vähemalt aasta tagasi. Aga ma tegelesin vaid enesepettusega. Ma küll tunnetasin juba eelmisel aastal, et asjad on käest ära. Ma hakkasin sättima endale piiranguid. Aga siis tulid taas vahvad ja glamuursed boonuspakkumised online kasiinode poolt ja ma murdusin taas, sest nägin neis head võimalust oma võlakoormat vähendada.

Millal ja kuidas siis ikkagi oma lähedastele rääkida? Mina ei tea. Sest ma pole siiani sellega veel hakkama saanud. Tõenäoliselt on õige vastus "nüüd ja kohe!" Teatud määral olen ma siiski selle protsessiga alustanud, sest olen jõudnud olukorrani, kus teadjate ring on muutunud järjest lähedasemaks. Neile oli aga selle võrra seda lihtsam (kuigi väga kaugel sellest, et see lihtne oleks!) teada anda, sest koroona tõttu on silmast silma toimuvat suhtlust järjest vähem. Neilegi andsin sellest teada MS Teamsi, Facebook Messengeri vahendusel. Vaimselt on see kuidagi oluliselt lihtsam. Kirjutad lihtsalt suure südamevärinaga teksti valmis, loed selle kolm korda läbi, hingad rahulikult sisse-välja 10 korda ja siis vajutad enter. Seejärel jääd lihtsalt tühja pilguga ekraani vaatama. Kuidas nad reageerivad, mida nad ütlevad? Nad on ju sinu inimesed, nad ei hülga sind. Ja ega ei hülgagi.

Tsiteeriksin siinkohal natuke reaktsioone...

"Ma hindan väga kõrgelt seda, et sa julged sellest rääkida! See on tõesti väga imetlusväärne! Üldiselt ju inimesed on ju harjunud näitama seda, et kõik on hästi, kuigi tegelikult on sisemiselt ikka hoopiski teine lugu."

"See on ilmselge, et sul on tugev soov ja tahe olukorda parandada ning seda peaks kindlasti ka oma perekonnale rääkima. Perekond on ju oluline kalju, tugipunkt ning nende tugi usun, et võib olla määrava tähtsusega. Usu heasse, luba endal olla haavatav ja küsi julgesti abi ükskõik millega - see kõik on täiesti normaalne ja okei"

Kui olin maininud ka oma blogi, siis tuli veelgi toetavaid lauseid...

"See on väga hea, et sa oled leidnud kirjutamise sellise teraapiavormina. Ma loodan väga, et sa iseend ka tunnustad, sest see, et sa julged sellest sellisel moel rääkida ja ka kirjutada ning püüad otsida erinevaid lahendusi, on väga-väga suur asi."

Öeldakse ju, et mehed ei nuta ja muud jutud. Mees peab tugev olema, pere eest hoolitsema ja leiva lauale tooma. 

Lugedes neid vastuseid ja reaktsioone pean tunnistama, et mul oli hea meel, et ma olin kodukontoris, üksinda. Sest pisarad olid kerged tulema.

Võiks ju küsida, et mida see kõik üldse mulle andis, et neile rääkisin. Ilmselgelt ei tule ju inimesed mind füüsiliselt mudast välja tirima. Kellelgi pole selliseid rahasummasid taskust välja võtta. Aga selle kõigega siiski kaasnes üks vaimses plaanis oluline aspekt. Ma ei pea nende ees enam õnnelikku elu teesklema. Nad teavad mu olukorda. Nad on olemas, kui neile räägin. Ma võtsin selle kõigega endale loa neile kurta.

Miks siis kokkuvõttes see kapist väljatulek nii keeruline üldse on? Lähedastele rääkimisel tekivad mitmed takistused - hirm kaotada oma maine, hirm kaotada usaldus, hirm selle ees, et nad hakkavad muretsema sinu pärast, hirm olla nõrk, hirm kaotada sõbrad. Kes see ikka tahaks, et temast hakatakse edaspidi rääkima kui end põhja mänginud inimesest. Kuigi seda sa paratamatult oled. Täna ei taha ma veel puudutada oma perele rääkimist, sest esiteks on see etapp mul läbimata ja teiseks väärib see niiehknaa eraldi mõtisklust. Aga lähipäevil kirjutan kindlasti ka sellest.



    3 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, kapist välja, seisund, vaim  

 


laupäev, 10. oktoober 2020



   
10102020 - ilus numbrikombinatsioon 



10102020 - tänane kuupäev. Minu jaoks üks emotsionaalses plaanis äärmiselt raske päev. Täna sain alles aru, kui olulist teemat mu blogi on käsitlema asunud. Kui valesti on olukord meie (kiir)laenuturul. 
Mu postkasti saabus täna kümneid kirju üsna ühesuguste pealkirjadega - "saatusekaaslaselt", "lõpuks ometi!", "samas olukorras olev isik" jne. Päeva lõpuks sain aru, et meid on palju. Kuigi võiks ju jah targutada ja öelda, et ise oleme süüdi ja eks me suures osas olemegi, aga midagi on valesti ka suures süsteemis. Miks muidu jõuab igakuiselt meeletu hulk võlanõudeid kohtusse. Miks lastakse meie riigis nii massiliselt inimestel end võlaorjusesse laenata? Kus on reeglid, seadused ja kontrollmehhanismid, mis seda kõike takistaks?

Ma olen oma elu jooksul riigikassasse ilmselt aidanud liigutada kuuekohalise summa eurosid maksude näol, kuid laenuaakalite eest ei kaitse mind ikkagi keegi. Isegi, kui tunnistan selgesõnaliselt, et mul ei ole raha teile vana laenu tagasi maksta, antakse mulle uus laen peale.

Loomulikult ei saa siinkohal üldistusi teha. Leidub ka vastutustundlikke laenuandjaid. Aga julgen välja tuua nimekirja, kes vähemalt minu puhul kindlasti reegleid on rikkunud - ferratum, smsraha, smsmoney, laen.ee, credit24. Nemad kõik andsid mulle reaalselt raha pärast minupoolset maksejõuetuse teavitust. Samas kiidan creditstari ja monefiti, kes mu kraanid siiski kinni keerasid.



    4 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud, seisund  

 


   
Manipulaator? 




Tänasel rahvusvahelisel vaimse tervise päeval üllitas Delfi mu blogi põhjal järjekordse artikli. Lugesin minagi selle läbi ja julgesin ka kommentaare piiluda. Üks neist jäi kuidagi eriti hinge kriipima...

"Leidsin ka selel blogi. Ma ise pakuks, et tegemist on osava manipulaatoriga. Rahakratti teine alter ego äkki räägib? Blogi on bänneritega täis uputatud. Kirjastiil on kohati kaasahaarav ja pealkirjade eest saaks ajakirjanduse 2 kursusel ainult 5+ hindeid. 
Lahendus oleks lihtne. Eraisiku pankrott ja kõik saaks korda. "

Huvitav oleks teada, kellega või millega ma üldse manipuleerima peaksin? Jah, reklaamid on mul tõesti blogisse pandud, aga see on pigem selline meeleheitlik katse näha, kas sellisel moel on mingit lisaraha võimalik teenida. Väga suureks patuks seda ise nagu ei pea. Kui näen, et see midagi sisse siiski ei too, siis eemaldan selle võimaluse üsna kiiresti. Kuna blogimine on minu jaoks täiesti uus ja tundmatu tegevus, siis lihtsalt katsetan erinevate võimalustega.

Samuti nägin, et üks kommentaator naeruvääristas seda, et laenuorjuses inimene üldse blogi peab. Miks see kuidagi halvem temaatika on, kui näiteks suunamudijate postitused õigest meigist või valest riietusest? Blogid on täitsa vabatahtlik tegevus, isiklik nägemus millestki või kellestki. Igaüks võib rääkida sellest, mis hingel.

Minu blogi eesmärk on olla hoiatuseks neile, kes on sarnase teekonnaga kuidagigi kokku puutunud või kokku puutumas. Tahan olla ühel ajal toeks ja teisalt ka koondada selliste probleemide küüsi langenud inimesi. Kui ma ise järjest rohkem mutta vajusin, siis otsisin samasugust abi ja tuge. Tahtsin leida inimesi või avalikke postitusi, kus sellest räägitakse. Aga ma ei leidnud.

Enamasti kirjeldavad võlaprobleemidega inimeste juhtumeid nende lähedased. Räägitakse, kuidas nad on selle avastanud või kuidas see on neile üles tunnistatud või neile vahele jäädud. Väga harva räägivad oma lugusid aga võlgnikud ise. Aga meie oleme ka inimesed. Meil on ka oma lugu, oma pere, oma hing. Tegelikult peaks rohkem selliseid inimesi toetama. Enamasti ei ole me kuidagi pahatahtlikud või meelega oma jamadesse sattunud. See on alati üks pikaajaliste ebaõnnestunud valikute ja sündmuste rada. Kui sellest ei räägita, siis korduvad need mustrid veel ja veel.



    4 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, seisund, vaim  

 




   
Elutahe ja mõtted enesetapust 



Täiesti loomulik on, et sellises hingelises seisundis ja suures stressis on hetki, mil inimene tunneb, et ta ei jaksa enam. Et ta tahab alla anda, ta tahab selle kõik ära lõpetada. Ta tunneb, et kõik püüdlused justkui jooksevad liiva, mitte miski ei paku enam elutahet. Kõik on nii mõttetu. Eriti raskeks läheb muidugi pimedatel sügisõhtutel, mil päeval on hall, õhtust saab kiiresti öö ja hommik tuleb uuesti alles keset päeva ja siis ka endiselt hallina. 
Aga see elutahe tuleb leida! Elu on kingitus, seda ei visata niimoodi ära. Olgu, oled suure jamaga hakkama saanud, aga sul ei ole mingit surmatõbe või näljahäda kallal. Asjad tuleb perspektiivi seada ja mõista, mis siis tegelikult kaalul on. Me ei ela kuskil Süürias, keset kodusõda. Me elame rahulikus Eestis. Sa ei ole kurjategija. Sa oled lihtsalt väga palju valesid valikuid teinud õnnetu kodanik. Reaalsuses on need vaid rahalised mured. Mis siis, et väga suured. Tegelikult oled sa juba praeguseks oma elu jooksul rohkem palka saanud, kui su koguvõlg on. See on võimalik ära klaarida, isegi kui see võtab palju aega. Keda see surm veel aitama peaks? Milleks?
Inimene ei tohiks oma suure murega mitte kunagi üksi jääda. Ta peab suutma oma igapäevastest rutiinidest kasvõi kõigi kümne küünega kinni hoida, sest need harjumused hoiavad teda elus. Ta peab jätkama oma tööd, ta peab edasi tegelema oma hobide või trennidega, isegi siis, kui need enam tavapärast sädet silmadesse ei too. Sest kui need pidepunktid inimese elust ära kaovad, siis lagunebki kõik koost.
Kokkuvõttes ei kavatse mina küll ära surra ega alla anda. Nõrkusehetked on loomulikud ja mõistetavad, aga neist tuleb üle olla. Kui on raske, siis tuleks üht telemängu tsiteerides appi võtta üks või mitu kolmest õlekõrrast  helista sõbrale, võta 50:50 või küsi publiku abi. Kuidagi ikka saab, peab lihtsalt saama ju.
Eile saabus uudis, et pensionireformi osas avalikustatakse riigikohtu otsus 20. oktoobril. Kardan, et meie seas on päris palju neid, kes vähemalt mõtlevad enesetapule, kui sealt peaks tagasilükkav otsus tulema. Meid on omajagu, kes seda fondi vabastavat otsust nagu jumala õnnistust ootavad.
Muideks, täna on täitsa ametlik rahvusvaheline vaimse tervise päev!  


    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seisund, surm, vaim  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





reede, 9. oktoober 2020



   
Kuidas mul hetkel tegelikult läheb? 




Viimasel ajal on postitused keskendunud rohkem üldteemadele, aga proovin vahelduseks märku anda ka olukorrast, kuidas mul päriselt läheb ja mis seisud on.

Olen proovinud päris aktiivselt siin suhelda erinevate laenuandjatega.

Siiani on mul parimad kogemused suhtlemisel raha24 inimestega. Väga kiiresti reageeriti mu kirjale ja oldi nõus vastu tulema. Samuti on head kogemused Coop pangaga. Ka nemad olid nõus päris paindlikult maksepuhkust andma ja graafikut muutma. Aga ülejäänutega siiani midagi head polegi öelda. Nad kas ei reageeri üldse või lihtsalt saadavad mu kompromissettepanekud pikalt.

Siiamaani mul pole ka ühegi laenuandjaga nö nugade peale läinud, seega veel ei oska ette ennustada, kuidas nad siis käituvad, kui juba 1-2 makset võlas on. Kas siis otsitakse rohkem kompromisse.


Kuna nüüdseks on mul igasugused säästud otsa saanud, siis lihtsalt vaatangi palgapäeval selliselt ringi, et maksan ära eluliselt olulised maksed (kommunaali, elektri, telefoni), kodulaenu ja kodupanga väikelaenud (sest need võetakse automaatselt maha), siis jätan elamiseks mingi 300 EUR ja ülejäänuga püüan tulekahjusid kustutada. Muud lihtsalt ei jää üle.

Ma enam ei looda, et kuskilt mingit rahalaeva saabuks, millega kohe asjad korda saaksid.

Kirjutan vaikselt oma blogi edasi ja püüan vaimselt hakkama saada.

Eks jooksvalt muidugi annan blogi vahendusel ka teada, kui mõni laenuandja midagi erilist teeb või kurjaks läheb...

Suures plaanis peaksin ma tegelikult natuke juurde õppima ükskõiksust. Ma võtan kogu seda olukorda nii hinge, et ma lihtsalt põletan end läbi ühel hetkel. Märgid on kindlasti juba üleval. Ma üritan koguaeg midagi välja mõelda, midagi teha. Aga pigem peakski hetkel laskma laenuandjatel tegutseda. Siiamaani olen ma enamasti takerdunud väga ametlike stampvastuste taha, kohati tundub, et mulle vastavadki pesuehtsad robotid. 



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, seisund, vaim  

 




   
Hasartmängurlus 




Hasartmängurluse alla kuuluvad kõik mängud, mis tekitavad hasarti ja tekitavad ootuse ja lootuse, et midagi on võimalik võita. Traditsiooniliselt kuuluvad siia sajad pokkeriliigid ja muud kaardimängud, sajad tuhanded erinevad mänguautomaadid, ruletimängud, lotod ja spordiennustus. Kõik, kes veidigi kõigi nende mängudega on kokku puutunud, on ilmselt mingis ajahetkes uskunud, et nad suudavad nendes mängudes edukad olla. Et just neil on see võidustrateegia, kuidas teenida raha ja kuidas saada rikkaks. See on ju oma olemuselt nii lihtne. Eriti tänapäeval, kui selle jaoks ei pea isegi kodust välja minema. Ei pea isegi arvutilaua taha ronima  võta lihtsalt diivanil lesides oma nutitelefon kätte ja hakka panuseid loopima või slotimasinatega free spinne ja boonusmänge taga ajama.

Usun, et tegelikkuses on kogenud mängurid proovinud praktiliselt kõiki erinevaid mänguliike. Enamus pokkerimängijaid on proovinud ka slotimänge, pannud panuseid ka spordile ja samas kindlasti mänginud ka Black Jacki, ruletti jne. Laias laastus võib need kõik ühte patta panna. Natuke neis mängudes küll varieerub õnne osakaal, kuid reaalsuses on need kõik ühtemoodi sõltuvust tekitavad mängud. 

Loomulikult saabub iga hasartmänguri elus hetk, kus ta esimest (ja arvatavasti veel mitte viimast) korda saab aru, et ta on end problemidesse mässinud. Tal on tekkinud esimesed võlad. Sel hetkel lööb ta oma finantsseisud, sissetulekud, väljaminekud kokku ja ta saab mingi tulemuse. Ta koostab esimese plaani. Võtta veel laenu juurde ja siis kõik võlad tasa mängida. Ta plaan on kindlameelne. Ta teab, et kui suudab mõistusega asja võtta, siis suudab ta ka võita. Plaan töötabki alguses ideaalselt, raha tuleb tagasi. Peas vasardab mõte  veel paarsada eurot, siis võtan osa raha välja ja maksan mingid võlad tagasi. Kuid siis tabavad teda tagasilöögid. Võidetud raha hakkab vähenema, sisse tulevad kaotused. Tekib ärevus, mis kasvab meeleheiteks. Mängu lähevad viimased kavalad skeemid, geniaalsed ideed, ideaalsed panused. Kuid lõpuks on mängukontol ikkagi ümmargune 0 EUR. Võetud laen on taaskord maha mängitud ja stressitase lakke visatud. Kõik oli ju kontrolli all!

Hasartmängur vajab raha, see on tema jaoks sama, mis näljasele toit. Tihtipeale ongi plaan see, et võtta kuskilt laenu (kasvõi lapse ülikoolifondi arvelt), teha sellega kohe üks nö coinflip (ehk siis 50:50 võimalusega panus) ja siis hakata mõistlikult panustama. Ja vahest õnnestubki see esimene panus duubeldada ja võibolla isegi oma rahasumma mitmekordistada, aga juba eelpool kirjeldatud muster viib lõpuks ikkagi pimedasse mülkasse, masendusse. See lihtsalt ei toimi sedasi.

Kindlasti saab muidugi eristada nö päris kasiinodes ja online kasiinodes käijaid. Tulemused on küll suures osas samad, aga inimtüüpide kaupa on erinevused üsna suured. Võitjana lahkuvad mõlemast keskkonnast väga vähesed, üksikud õnnelikud.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: sõltuvus  

 


neljapäev, 8. oktoober 2020



   
Mis on sõltuvus? 




Siinkohal püüan vältida teaduslikke definitsioone sõltuvuse lahti mõtestamisel. Ma ei taha kõlada nagu eneseabiõpik, mis aitab elus hakkama saada. Ma tahan kirjeldada oma nägemust sõltuvuse kujunemisel, sellega koos elamisel ja selle endale ja teistele tunnistamisel. Ametlikke ja tõestatud termineid ja selgitusi saab lugeda ilmselt kuskilt targematest raamatustest. See ei ole minu eesmärk.

Sõltuvusi on kogu meie elu ja maailm täis. Osa neist on lihtsalt sellised meeldivad ja lausa vajalikud. Siis on aga rida sõltuvusi, mis on kahjulikud ennekõike iseendale  alkohol, narkootikumid jne. Ja siis tuleb minu hinnangul kõige ohtlikum sõltuvus üldse, milleks siis ongi hasartmängusõltuvus. Kuna sellega seonduvad enamasti väga suured rahasummad ja selle tõttu hävinevadki lõpuks pered, kodud, usaldus, katkevad eluteed. 

Kuidas aga üldse juhtub niimoodi, et mingi tegevus, aine või mõni inimene muutub nii oluliseks, et see haarab sind selliselt endasse, et enam välise abita vabaks ei saagi? Ja miks nii juhtub? Kas inimene on loll, kui temast saab alkohoolik või mängur? Et mitte öelda lootusetu idioot? Vaevalt küll. Teades enda ümber mitmeid sõltlasi (nii alkoholiga seotud kui ka erinevate panuste orjusesse langenuid), siis peaksin pigem nentima, et need kõik on tegelikult väga asjalikud ja targad, haritud inimesed. Ka ennast pean ma täitsa mõistlikuks inimeseks. Pigem teeks siit julge järelduse, et tarkus ja sõltuvus ei ole mitte kuidagi omavahel seotud.

Sõltuvusse langemise alguse paneksin ma hoopis mingi täitmata vajaduse arvele. Enamasti algab kõik üsna süütult  väga väikesed meelelahutuslikud panused, väike õlu, väike kanep. Edasine sõltub aga juba inimese vaimsest tugevusest või nõrkusest, samuti tema emotsioonidest, mida see esimene kogemus pakkus. Käest lähevad sõltuvused ära siis, kui inimene ise neile tähelepanu ei pööra ja kui lähedased ka seda õigel hetkel ei märka. Kui alguses tundub ju täitsa normaalne aegajalt õlut või teinekord isegi midagi kangemat juua. Samuti on täiesti aktsepteeritav aegajalt 10 EUR panuseid lemmiktiimile teha. Halvasti või isegi lootusetult halvasti on aga siis, kui need mõnuained või tegevused inimest ja tema elu elu juhtima hakkavad. Siis, kui need muutuvad igapäevaelu vajadusteks. Need inimesed on katki läinud ja ise nad enam üksinda sellest välja ei tule. Teatud mõttes on nad kadunud inimesed, kui neid välja ei aidata. Nad vajavad abi. Meie vajame abi!



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: sõltuvus  

 


kolmapäev, 7. oktoober 2020



   
Lõõgastus 



Hakkasin täna mõtlema sellise seisundi peale nagu lõõgastus. Kahjuks ma ei mäleta enam seda emotsioonigi, mida toob endaga kaasa olukord, kui hinges on kergus. Kui muresid justkui polegi. Üldiselt ju öeldaksegi, et õnn on see, kui üks mure on lahendatud ja uut pole veel peale tulnud. 
Kui aga üks suurem mure saadab sind nädalate ja kuude viisi, siis õnnehetke justkui ei saabugi. Loomulikult ei ole see asi nii hull ka tegelikult. Loomulikult olen minagi end selle perioodi jooksul end õnnelikuna tundnud, naeratanud, rõõmustanud, vaimustunud millestki positiivsest. 

Need on hetked, mis pakuvad hingerahu, kasvõi hetkeks. Olgu see siis korvpallisaalis hea viske üle rõõmustamine või koos pojaga uute sõnade õppimine. Ilma nende hetkedeta oleks see elu ikka kuradima raske. Et mitte öelda võimatu.

Aga vaatamata sellele ei ole ma juba ammu tundnud lõõgastust näiteks tööle minnes. Teatud äng ja hingeraskus on alati rõhumas. Teate ju küll seda emotsiooni, mida pakub klassikaline Eesti mängufilm näiteks. Kohati pakub huumorit, kohati headust, aga mingi morbiidsus peab ka ikka sees olema.

Eile õhtul peatasin oma televalikus spordiprogrammide paketid. Ma vajan rohkem tegevusi, mis pole seotud tugitoolispordiga. Rohkem aktiivsust, rohkem lastega tegelemist, rohkem pärissporti näiteks. Eemale sellest, mis mind siia auku on tirinud. Isegi imestan, et alles nüüd selle otsuseni jõudsin. Aga eks inimene õpib ja areneb iga päev. Proovin uusi lahendusi, et tunda taas lõõgastust. Head ööd!



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seisund, vaim  

 




   
Oktoobrikuu seis, 07.10.2020 seisuga 




Mis siin ikka keerutada. Siit enam väljapääsu ei ole. Hetkel ei ole kohe uusi lisatöid ka silmapiiril, seega justkui on ootamatult see positiivne periood läbi saanud, kus justkui imeväel lisaraha tuli.

Tänaseks on küll oktoobrikuu kodulaen makstud ja paljud teisedki kohustused ja arved tasutud, kuid reaalne seis on järgnev:

Raha pangakontodel: 212,61 EUR

Sularaha: 20 EUR

Võimalik lisanduv summa kuu jooksul: 130 EUR

Maksmata kohustused, millel maksekuupäev oktoobris: 1038,37 EUR

Puudujääk (arvestamata igapäevaseid kulutusi): 675,76 EUR




Saatsin täna kõigile neile, kelle oktoobrikuu arvet ma maksta ei suuda, ka vastava kirja. Andsin neile ausalt teada, et olen makseraskustes ja parimal juhul suudan osamakse tasuda uue kuu alguses. Püüan olla oma suhtluses aus ja läbipaistev.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





teisipäev, 6. oktoober 2020



   
Ajutine lahendus 




Ajutise lahendusena tekitasin oma blogist eraldi koopia, mida saab jagada ka Facebookis. 

https://volglasepaevik.blogspot.com 

Kui Facebooki-poolne reageerimisaeg liiga pikaks venib, siis võibolla jääbki see ajutine aadress päriselt ainsana käiku.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: blokeering, facebook  

 




   
Teisipäevaõhtune negatiivsus 




Kuidagi liiga palju on viimastel päevadel hakanud tulema väikeseid ja suuremaid tagasilööke. Esiteks siis see Facebooki blokeering, mis takistab mu blogi levikut. Mu hingesoov on, et see jõuaks kõigini, kellel sarnased mured. Aga ilma facebookita ei saa seda isegi jagada. Lisaks on nende support nii olematu, et mingit kindlustunnet ei teki, et kunagi võiks see blokeering üldse maha minna. Lisaks olen ma mõnda aega siin üritanud Googlega maid jagada, et nad natuke mu blogis reklaame näitaks ja mulle passiivset lisaraha tooks (ma tõesti vajan seda nagu õhku, loodetavasti saaksin andeks, kui siia 1-2 reklaami tekiks). Aga ka nemad lükkavad mu taotlusi tagasi koguaeg, jättes mind mitmeks nädalaks ootele. See on nii frustreeriv, nii väsitav.

Lisaks ei paku enam mingit rõõmu ka igapäevatöö. Kurbust ja negatiivseid emotsioone toovad kaasa ka sporditulemused - lemmiktiimid (Liverpool, Lakers, Kalev/Cramo, rääkimata Eesti jalgpallist) kaotavad kuidagi lootusetult...

Negatiivsed emotsioonid lihtsalt tahavad enda alla matta... Kui mul poleks mu lapsi, peret, siis ilmselt oleksingi juba alla andnud.

Vabandust sellise postituse pärast :(

Vahel on lihtsalt selline tunne, et enam ei jaksa isegi appi karjuda...



    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: blokeering, seisund, vaim  

 


   
Maskid 




Koroonaajastul on maskid kuum teema. Ühiskonnas arutletakse selle üle, kas maskid peaksid avalikus ruumis olema kohustuslikud või mitte. Kas selle abil saaksime ära hoida viiruse levikut, kas selle abil saaksime ühiskonnana olla tervemad. Eestis selles suhtes mingit ühtset seisukohta justkui polegi. Isegi selles osas pole seisukohta, kas meie põhiseadus üldse lubaks maskide kandmise kohustuslikuks muuta või mitte. Valitsus ütleb nii, juristid pigem naa. Võta siis kinni, kuidas tegelikult on.

Reaalsus kanname me aga kõik maske, täiesti igapäevaselt ja juba ammu enne koroonat olime me sellega harjunud. Teatud mõttes me valetame, varjame oma tõelisi tundeid vägagi tihti. Ja see ongi normaalsus. Kui mõni kolleeg või teretuttav peaks küsima, kuidas sul läheb, siis sa ei hakka talle ju oma hingemuresid kurtma. Ikka ütled, et ah, mis ta seal ikka, täitsa OK läheb. Väga vähestele julgeme tunnistada, et oleme katki või mõni mure närib hinge. Kõik sõltub kontekstist ja konkreetsest vestluspartnerist. Igaühega neist on erinev mask ees. Nii jääbki justkui mulje, et inimesed on õnnelikud, rahulikud ja eluga rahulolevad. Samas jõuab järjest rohkem inimesi siiski tee psühholoogi, psühhiaatri, sõltuvusnõustajate, võlanõustajate, kohtutäiturite, inkassaatorite juurde. Need inimesed on kõik tegelikult katki. Kui aga isegi neilt küsib pooltuttav, kuidas läheb, siis vastavad nad endiselt, et kõik on hästi. Või noh - kõik on normaalne.

Ekstreemsed vastused ("mul läheb suurepäraselt" või "mul läheb väga halvasti") on justkui tabu. Ühelt poolt ei taha justkui uhkustada, teiselt poolt ei taha kurta ka. Sest kõik peab ju normaalne olema. Nii võtamegi taaskord oma maskid kaasa ja lähme inimestega suhtlema.

Minu elus on aga hakanud maskid langema. Sest enam ei ole olukord kaugeltki normaalne. Mul on järjest raskem teha seda naeratavat nägu pähe ja öelda, et asjad on hästi. Sest no üldsegi ei ole enam hästi! Kuradima halvasti on. Nii ma hävitangi järjest oma maske, viskan neid minema. Kuniks olen üdini aus enda ja kõigi lähedaste suhtes. Kuniks suudan kõik üles tunnistada. Siis ongi kõik mu maskid langenud...



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seisund, vaim  

 


esmaspäev, 5. oktoober 2020



    
Facebook blokeeris mu blogi 




Nädalavahetusel takerdusin ootamatu probleemi otsa. Selgus, et Facebook on mingil segasel põhjusel mu blogi ära blokeerinud. Kui proovida seda messengeris jagada, siis annab koheselt veateate. Kui teha vastav postitus, siis annab lingile klikates teada, et see ei vasta kogukonna standarditele.



Püüdsin leida ka võimalusi Facebooki helpdeskiga ühenduse leidmiseks, aga see on keerulisem kui võiks arvata. Sisuliselt neil ei ole abikeskust. Kõik on ära lahendatud küsimuste-vastuste vormis.

Lõpuks leidsin ühe lehe, kus vist saab arupärimist esitada: https://developers.facebook.com/tools/debug/

Trükkisin siia oma blogi aadressi sisse ja sain vastava veateate.




Sisestasin siis endapoolse nägemuse ja nüüd jään vastust ootama.

Seejuures pean mainima, et varem see jagamine kindlasti toimis ja toimib siiamaani igal pool mujal (skype, teams, e-mail jne), seega midagi pidi juhtuma viimase nädala jooksul.

Kuna ma ise ei näe oma blogil mitte ühtegi asjaolu, mis peaks blokeerimist põhjustama, siis proovin kindlasti selles kõiges selgust saada.

Arvestades asjaolu, et soovin selle blogi võimalikult laialdast levikut, siis on facebooki-poolne blokeering väga suure negatiivse mõjuga.

Loodetavasti saab selle kuidagi siiski korda.

Kui kellelgi on sarnaseid kogemusi, siis võiks kindlasti kommentaariumis või kirja teel teada anda.










    4 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: blokeering, facebook  

 




   
Sotsiaalne võrgustik 




Meil kõigil on omad tutvusringkonnad, mis omakorda sisaldavad sisemuses ka sõpru, peret, lähedasi. Neil kõigil on meie elus mingi oma tähendus ja väärtus. Mingil põhjusel on nad kõik meie ellu astunud. On inimesi, kes tulevad ja on neid, kes lähevad. On neid, kes siblivad ringi erinevate kihtide ja sektorite vahet. On teretuttavaid ja on väga lähedasi inimesi.

Sellistes kriisides on inimene väga tundlik oma sotsiaalse võrgustiku suhtes. Ta käib pidevalt oma peas ja hinges läbi kõiki inimesi, proovides leida sobivaid mustreid ühisest ajaloost, analüüsides teekaaslaste olemust ja klappi iseendaga. Ta püüab leida neid, kellele toetuda, kellelt leida hingeabi, kellele oma muret kurta. 

Tänaseks olen ma oma murest rääkinud kokku umbes kümnele inimesele. Reaktsioonid on olnud ääretult erinevad. On olnud pettumusi ja teatud mõttes hülgamisi (pärast jutuajamist pole enam sõnagi vahetanud), on olnud suuri lubadusi olla igati toeks. On olnud ka ignoreerimisi. Kuid õnneks on olnud ka inimesi, kes tõesti hoolivad. Neid, kes on hingega asja juures ja on minu jutte valmis alati kuulama, kaasa mõtlema. On olnud ka neid, kes on mind rahaliselt aidanud, kuigi see on juba midagi sellist, millega mind praeguses seisus on väga raske pikaajalises plaanis välja aidata, sest summad on lihtsalt niivõrd suured. Ma olen ääretult tänulik kõigile, kes on mind ära kuulanud. Tänulik igale reaktsioonile, olgu see siis neutraalne, negatiivne või toetav. 

Sotsiaalse võrgustiku võikski teatud mõttes jagada ringideks. 

Kõige välimisse ringi paneksin ma teretuttavad. Need on need inimesed, kellele tänaval ütleksid tere, aga reaalselt ei kibeleks isegi facebookis õnnesoovi jagama. Nad on olemas, aga nendega puudub antud ajahetkes reaalne side, ühised teemad.

Järgmisse ringi paneksin tuttavad - klassikaaslased, ülikoolikaaslased, endised töökaaslased, kellega tänaseks igapäevast suhtlust enam ei ole. Need on inimesed, kellega on olemas küll ühine minevik ja selle tõttu ehk ka mingid ühised mälestused, jututeemad. Aga enamasti jäävad need kõik nii kaugesse aega, et tegelikult on need inimesed tänaseks võõrad. Puudub pidepunkt.

Siis tuleksid praegused töökaaslased, trennikaaslased, hobidega seotud suhted. Inimesed, kellega on hea juttu ajada, aga teemad on sellised üldised. Minu puhul ilmselt enamasti seotud spordiga. Lihtsalt hea emotsioone jagada sellel teemal, kuidas Liverpool või Manchester United kaotas või võitis. Aga need jutuajamised ei lange kunagi isiklikule tasandile. Nende inimestega ei saa rääkida hingemuredest.

Siis tulevad sõbrad. Need on inimesed, kelle puhul on hinges see miski, mis paneb oma südant avama, muresid kurtma, samas ka rõõme jagama. Need on inimesed, kellega sa lihtsalt soovid oma elu tähtsündmusi jagada. Nemad hoolivad, sa tunnetad seda ja sa hoolid ka vastu nende elust. Sõprus, nagu üldse inimesed ei ole aga midagi sellist, mis oleks alati tasakaalus. Sest inimeste elud on nii erinevad. Ühel hetkel vajab sõber sind rohkem kui sina sõpra, teisel hetkel aga vastupidi. Praegu vajan mina kindlasti sõpru oluliselt rohkem võrreldes sellega, kui abiks ma ise suudan neile olla. Mu murekoorem lihtsalt on niivõrd raske...

Viimane kiht on kõige lähedasemad ja pere. Nemad on need inimesed, kellele murede kurtmine on teinekord kõige raskem, nagu näha ka minu praegusest olukorrast. Sa lihtsalt tead, et nende jaoks oled sa nii tähtis, et sellised koormad võivad neidki murda. Sa lihtsalt soovid neid säästa, et nad ei kannataks. Sa tahad igas ajahetkes neile head. Kuid...

Tahaksin siinkohal tsiteerida üht head klassivenda, kellele oma murest olen rääkinud. Tema sõnad olid järgmised: "Kuna su aeg tiksub kiiresti, soovin sulle veel ühe küsimata nõu anda. Räägi ka oma perega. Nemad on sinu inimesed. Sa ei pea seda koormat üksi kandma, see on kogukonna asi. Keegi neist ei soovi, et sul halvasti oleks. Kõik nad soovivad sulle head. Sa ei pea neilt midagi paluma, lihtsalt ole aus ja vaata mis toimub. Kui läheb halvasti, saavad nad ikkagi teada ja siis on juba palju raskem sind aidata. Üksinda oma koorma all murdumises ja teiste selle eest kaitsmises ei ole midagi kangelaslikku. Ära looda enam juhusele või õnnele (pensionireform!) või teab millele veel. On aeg sellest raamist välja astuda, kuhu end sulgenud oled."

Ilmselgelt on see aeg tõesti kätte jõudmas.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, seisund, vaim  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





pühapäev, 4. oktoober 2020



   
(Vaimne) tervislik seisund 




Viimasel ajal räägitakse väga palju vaimsest tervisest. Selle olemusest, erinevatest diagnoosidest. Eetrisse jõuavad erinevad ülestunnistused. Rahvusringhääling on lausa eraldi saatesarja loonud, kus igal nädalal kajastatakse mingit konkreetset seisundit, haigusjuhtu. Soovitan kindlasti vaadata, saab pildi selgemaks ka selles valdkonnas. Ma ei ole tahtnud liiga palju erialast kirjandust vaimse tervise kohta lugeda, sest muidu paneksin endale ilmselt kõikvõimalikud diagnoosid.

Täna pani mind kirjutama tegelikult see, et ma jälgin endiselt sporti. Mul on seal ka omad lemmikud endiselt olemas. Ma küll ei panusta enam, aga hingega elan mõnele tiimile ikkagi kaasa. Üks sellistest tiimidest on Liverpool FC. Ja täna läheb neil eriti halvasti, poolajaks on nad Aston Villa vastu 1:4 taga lausa. See lõikab valusasti kogu hinge. Seejuures tulevad taas meelde need panustamisajad, mil viimase hetke väravad raha röövisid.

Ma julgeksin öelda, et ma olen nüüdseks 7-8 kuud olnud pidevas stressiseisundis. Mul ei ole küll mitte mingit ametlikku diagnoosi, aga kindlasti ei ole ma ammugi enam vaimselt ega füüsiliselt terve inimene. Kui ma juulikuus juhilubade jaoks tervisekontrolli tegemas käisin, siis osutus mu vererõhk selliseks, mis pani mu perearsti murelikult küsima: "Ega teil mingit stressi pole?" Kuna mul ei olnud sel hetkel plaanis muret kurtma hakata, siis panime üheskoos selle koroonakriisi arvele. Et kes meist praegu rohkem või vähem stressis ei ole, eks ole. Ta palus mind, et ma edaspidi kodus ka vererõhku regulaarselt mõõdaksin. Tervisetõendi sain siiski maksimaalse aja peale pikendatud, vaatamata ideaalist kaugel vererõhu näidule. Kahjuks ei ole siiamaani ma perearsti palvet täitnud ja pole kapist vererõhumõõtjat välja võtnud. Arvestades seda, et mingid pisted on mul südamepiirkonnas sisuliselt iga päev, siis ilmselt ei ole see asi paremaks tegelikult läinud.

Millal aga üldse keegi saab depressiooni või mõne muu vaimse tervise probleemi kirjeldava diagnoosi? Ja mida see õigupoolest üldse tähendab? Kas depressioon annab ka õiguse haiguslehele näiteks? Sest tegelikkuses on mu töövõime ilmselt halvematel päevadel oluliselt kehvem kui COVID-19 seda minuga teeks. Rääkimata siis tavapärasest külmetusest. Mõlemad siis diagnoosid, mis juba kindlasti ka haiguslehele õiguse annaksid.

Minu meeleolu kohta on parim iseloomustus ilmselt pidev ja lakkamatu ärevus. Mu aju ei seisku hetkekski lahenduste otsimisel ja olukorra klaarimise soovist. Samas on hinges ka pidev alla andmise tunne. Kui plaan A ei õnnestu, siis mu vaim ei jaksaks plaan B peale ümber lülituda. Ilmselt variseksin kokku...


Liverpool kaotas täna lõpuks 2:7. Kogu sisemus oleks justkui palavikus, kuumad õhulained liiguvad siia-sinna. See ei ole kaugeltki enam vaid vaimne tervisehäire...



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: seisund, vaim  

 




reede, 2. oktoober 2020



   
Ahvatlused 




Ühes postituses ma korra juba mainisin seda kiirlaenufirmade suhtumist ja ärimudelit. Nüüd pean sellest natuke pikemalt kirjutama. Ma ei hakka siinkohal konkreetseid firmasid nimede pidi välja tooma, aga ütleme nii, et neid on päris mitu, kes järgneva kirjelduse järgi käituvad.

Rõhutan siinkohal kahte asjaolu:

1) ma olen neile teada andnud, et olen maksejõuetu

2) mu seis on selline, kus pakutav summa päästaks taaskord ühe kuu




Aga kokkuvõttes on seis siis selline, et nende firmade müügiosakond või mis iganes osakond saadab krediidipakkumisi täiesti valimatult. Seal ilmselt puudub teadlikult igasugune filter klientide suhtes, kes on oma maksejõuetust tunnistanud. Iga nädal mõni kiri stiilis "Sul on meie juures X eurot vaba krediiti! Kasuta seda kohe! Nädalavahetusel tekib rohkem väljaminekuid? Milleks iganes sa ka lisaraha ei vajaks - laenulimiidi konto on siin, et olla abiks su igapäevastes rahaasjades." Uppuja haarab ikka õlekõrrest, eks ole. Loomulikult mõistan ma, et sellise pakkumise vastuvõtmisel teeksin suures plaanis oma olukorra veelgi hullemaks. Ainus võit olekski puhtalt paratamatuse edasi lükkamine. Inimene on oma olemuselt nõrk. Kui ikka ühel hetkel hakkavad kurjad kirjad ja telefonikõned tulema, siis ta haarabki ka sellest õlekõrrest, et need ähvardused ja hoiatused summutada. Paraku kestab see summutus vaid kuu aega ja 30 päeva pärast kordub kõik taas, kuid siis ei ole enam õlekõrsi... Sellele kõigele mõeldes tuleb nentida, et siin on vead sees ka juba süsteemis endas. Minusugused kliendid ei tohiks selliseid pakkumisi saada. Minusugustel peaks need krediidikontod väljamaksete osas suletud olema. Selliseid ahvatlusi ei tohiks meile jalge ette visata saada.

Lõppkokkuvõttes ongi hetkel küsimus, kas ma suudan neile ahvatlustele vastu panna? Pead ma küll anda ei julge...



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud  

 


neljapäev, 1. oktoober 2020



   
Maksed II sambasse peatatud 




Ma tegin selle siis ära. Läksin pensionikeskus.ee lehele, logisin sisse, otsisin üles avalduste menüüvaliku ja peatasin maksed II sambasse. Ma tõstsin sellega oma palka!




Olen teadlik, et:
1) Käesoleva avalduse esitamisega peatuvad minu kohustusliku kogumispensioni sissemaksed 1. detsembrist 2020 - 31. augustini 2021.a. Makse tasumise kohustus taastub automaatselt 1. septembrist 2021. a.
2) Esitatud avaldust ei saa tühistada ega tagasi võtta.




    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, pensionireform  

 


   
Oktoober 




Alanud on uus kuu. Järjekordne kuu on üle elatud, ühtegi laenulepingut endiselt üles pole öeldud, maksehäireregistrisse pole pandud, inkassoga pole veel suhtlema pidanud ja kohtumenetlused on ka veel kaugel. Mida siis õigupoolest oktoobrilt oodata? Ärevus on hinges, sest just lähima 30 päeva jooksul peaks saabuma selgus pensionireformi asjus. Peaks selguma minu ja paljude teiste võlahädaliste päästerõnga saatus. Jah, öeldakse, et see oleks tuleviku arvelt. Et see oleks pensionipõlve arvelt. Ma nende väidetega väga nõus ei taha olla, sest igasugused kalkulaatorid näitavad, et praeguste skeemidega ja kavadega annab II sammas heal juhul 60-70 EUR pensionilisa igas kuus. Samal ajal kui see kogusumma aitaks mind tagasi õigele rajale. Kui oma võlaprobleemidest jagu olen saanud, siis muutuks ka mu kogu rahaline mõtlemine. Säästmine saaks igapäevaelu lahutamatuks osaks.

Hetkel ei ole ma veel kokku löönud numbreid, kui palju mul sel kuul raha puudu jääb. Kuid teen seda peagi. Õnneks on paistmas ka paar lisatööotsa taaskord ja tegelikult on susisemas ka üks suurem projekt, millest kindlasti kirjutan siis, kui õige aeg käes. Põhiline, mida endale igal hommikul ärgates ja igal õhtul voodisse minnes sisestan on see, et see võitlus ei ole veel kaotatud. Baby step by baby step nagu armastatakse öelda. Väikste sammude kaupa tuleb proovida leida rõõmu igas päevas, lootust igas hetkes. Jah, neil hetkedel kui mõtlen suurele pildile, tuleb ahastus peale ja uni ei taha kuidagi tulla ning töötahe tahab kaduda. Aga mõistus tuleb hoida selgena, pea külmana ja võtta vastu kõik võimalused mida pakutakse (krediidikontod võiks siiski puutumatuna jääda...). Kuna mu elus on siiski inimesi, kelle nimel elada, siis alla andmine ei ole variant.

Oktoober tõi tegelikult ühe muudatuse veel. Alates tänasest on võimalik peatada oma II samba sissemaksed. Eks siis tekitada laias laastus endale 2% suurune (miinus maksud) palgatõus. Olen hetkel seda sammu tõsiselt kaalumas, sest reaalselt on mul iga sent sisuliselt arvel ja need mõnikümmend lisaeurot kuluks kindlasti marjaks ära. Pikas plaanis oleks see muidugi majanduslikult halb otsus, aga ma pigem ei ole hetkel olukorras, kus üldse liiga pikki plaane teha...






    3 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, pensionireform, seisund, vaim  

 




kolmapäev, 30. september 2020



   
Usaldus 




Kui kurikuulus Avo Viiol tuleks teilt laenu küsima, kas annaksite? Tõenäoliselt mitte. Hasartmängurlus ja sellega seonduvad võlad on midagi sellist, mis jäävad inimesi saatma ilmselt elu lõpuni. Kui padujoodik küsib raha, siis on samuti ju teie esimene mõte, et kindlasti läheb selle eest viina ostma. Kuigi ühiskond justkui suures pildis üritab olla eelarvamustevaba ja räägitakse pidevalt, et inimestele tuleb uusi võimalusi anda, siis reaalses maailmas see nii lihtsalt ei käi. Need on templid, mis jäävad otsa ette igaveseks. Tõenäoliselt räägivad ka lapselapsed hiljem lugusid sellest, kuidas vanaisa oli joodik või mängis perekonna vara maha. Juba ainuüksi see teadmine hoiab inimesi tagasi sellest kõigest rääkimisel. Palju lihtsam on ju vastata, et kõik on hästi, elu kui lill... 

Ilmselt ei suudaks sõltlane (ükskõik, kas ta on siis narko, alko, kasiino või mis iganes sõltlane) ka iseennast lõpuni usaldada. Eriti juhul, kui ta end ja oma käitumismustreid analüüsida suudab. Ta teab, et nii kaua kui püsib kaine või panustest eemal, on ta täitsa tiptop kodanik, kuniks...

Inimesed võivad andestada ja enamasti andestavadki. Aga unustamisega on keerulisemad lood. Ma võin saada andeks oma patud, aga reaalselt ei usaldata mind rahaasjade osas ilmselt enam mitte kunagi. Kui jään pikemalt oma telefoni näppima, siis ilmselt tuldaks üsna ruttu vaatama, et mis ma seal teen. Ega ma ometigi kuidagi panuseid ei pane... See kahtlus jääb alatiseks. Usaldus on rikutud ja seda enam maha ei pese. Avo Viiol näiteks pani oma patud toime juba 20 aastat tagasi (1999-2002), kuid Eesti rahvas ei ole siiani teda unustanud. Ta jääb alatiseks kasiino-avoks ja sellist tegu jäädakse pikalt nimetama viioldamiseks... Usaldusest ei ole siin enam juttugi. Mitte kunagi.

Õnneks panganduses usalduskriis siiski aegajalt aegub. Sisuliselt jääb märge külge 5 aastaks pärast probleemide lahendamist. Kui juba maksehäireregister tühjaks saab, siis saab uue võimaluse.  Vähemalt mina pole kursis, et pangad või laenuandjad endal ise eraldi hasartmänguga seonduvat registrit peaks. Aga enese puhtaks pesemine on nii pikk protsess, et küllap ongi loogiline, et mingil hetkel siiski uus võimalus antakse. Omaette küsimus muidugi, kas inimene tegelikult ka seda usaldust väärt on. Kas ta on teinud omad järeldused ja õppetunnid kätte saanud?



    2 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, sõltuvus  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





esmaspäev, 28. september 2020



   
Kiirlaenufirmade ärimudel 




Mõni aeg tagasi, keset suve saatsin kümnele erinevale laenuandjale kirja, kus rääkisin ausalt ja konkreetselt ära, mis seisus ma olen. Tegin neile kõigile ka ühesuguse pakkumise, kus palusin, et vähemalt ajutiselt saaksin maksta 3 korda väiksemat kuutasu, kui praegu graafikuga ette nähtud. Need firmad olid: credit24, credit.ee, placet group (siia alla kuuluvad smsmoney, smsraha ja laen.ee), bondora, bigbank, punk finance, bestcredit, ferratum, raha24 ja omaraha. Enamus neist pidas vajalikuks vähemalt midagigi vastata, enamasti anti lihtsalt viisakalt teada, et mingeid kokkuleppeid nemad ei sõlmi ja X päeva jooksul ütlevad nõude üles, kui võlgnevused tekivad. Punk finance ja credit24 olid ainsad, kes pakkusid mingeid kompromissvariante. Täiesti vastamata jätsid credit.ee, bestcredit ja placet group. Reageerimise tipptase aga oli tegelikult ferratum, kelle juures on mul avatud krediidikonto. Nad küll vastasid mulle, et jah, saame aru, aga maksma peate ikkagi. Aga reaalselt tõstsid nad mul selle kõige peale hoopis krediidilimiiti! Pidevalt räägitakse sellest, et laenuvõtja peaks käituma vastutustundlikult, aga tundub, et laenuandjatele see info vist kohale jõudnud pole... Samamoodi on mul kõigis teistes krediidikontot pakkuvates firmades see endiselt avatud, kuigi olen neile teada andnud, et olen suures plaanis maksejõuetu. Oma kirjas ma ei jätnud see juures mitte midagi rääkimata. Rääkisin ausalt, et mu kohustuste summa on oluliselt suurem kui sissetulekute summa, mainisin ära ka laenuandjate hulga ja lepingute arvu, kuid ka see ei pannud mu krediite mitte kuidagi lukku... Endiselt oleks võimalik mul ka tänasel päeval sisuliselt 3000 EUR võtta kasutusele selliselt, et mingeid küsimusi ei küsitaks. Tehakse ilmselt vaid päring maksehäireregistrisse ja kuna seal mul probleeme endiselt ei ole, siis kantaks mulle see summa automaatselt kontole.

Tundub mõistlik? Vist ei?



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud  

 




reede, 25. september 2020



   
Rahapesu kahtlustus 




Kuigi mu mängurikarjäär sai veebruaris juba lõpu, siis sain ma aprillis ootamatu kirja ühest Eesti pangast. Sellest kirjast võib siis järeldada, et rahapesu tõkestamise ja kontrollimisega tegeletakse vähemalt mingilgi määral päris tõhusalt...

Kuna minu igakuine sissemaksete ja väljamaksete summa ligines seal 20 000 EUR kanti, siis eks ma selle tõttu kuidagi neile silma jäin. Tagantjärgi mõeldes tuleb igatahes üsnagi kõhe tunne peale.




Kiri ise oli selline.



Pöördume Teie poole selleks, et täpsustada Teie andmeid. Erinevate õigusnormide täitmiseks järgime tunne oma klienti põhimõtet ja seetõttu pöördume aeg-ajalt klientide poole andmete uuendamiseks või konkreetseid tehinguid täpsustavate küsimustega. 
Palume Teil selgitada raha algset päritolu: NORDEA  kontol, COOP kontol ja LHV kontol. Selleks edastage meile kellelt antud raha pärineb ja mille eest Te selle saite. (konto väljavõte)
Küsime Teilt lisainfot ettevõttelt TRUSTLY GROUP AB toimunud laekumise kohta 01.05.2019  16.04.2020. Palun täpsustage, millise kauba/teenuse eest toimus laekumine ja edastage meile selle tehingu alusdokumendid (leping/arve) 
Küsime Teilt lisainfot ettevõttelt EARTHPORT LTD toimunud laekumise kohta 01.05.2019  16.04.2020. Palun täpsustage, millise kauba/teenuse eest toimus laekumine ja edastage meile selle tehingu alusdokumendid (leping/arve) 


Andmete küsimise nõue tuleneb rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadusest. Selle kohaselt peab finantsasutustel olema põhjalik ülevaade oma klientidest ja arusaam nendega seotud isikutest, kliendi tegevusalast, maksetavadest ning vara päritolust. See on täiesti tavapärane protsess, et pöördume klientide poole täiendavate küsimustega. Loodame Teie koostööle ja mõistvale suhtumisele.  


Minu vastus neile oli aus ja otsekohene...

Mõistan, miks olen teie huviorbiiti sattunud, kuid siinkohal pean vajalikuks vastata järgnevalt: ma olin pikka aega hasartmängusõltlane. Nendes tehingutes ei ole mitte midagi ebaseaduslikku, need on suures osas erinevad (kiir)laenud.

Kui olin lisanud ka vajalikud ja nõutud dokumendid, lõppes ka uurimine...

Täname Teid vastuse eest



Täiendavaid küsimusi Pangal Teie arvelduskonto kohta hetkel ei ole

Kokkuvõttes võib ka täiesti tavaline kodanik jääda rahapesuradarile, langeda uurimise alla... Sel hetkel jõudis mu tegude mastaapsus mulle lõplikult kohale.










    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants  

 


teisipäev, 22. september 2020



   
Inimesed 




Olen nende mõne blogipidamisnädalaga saanud väga palju kirju ja kommentaare saatusekaaslastelt. Ühelt poolt on see kahtlemata äärmiselt kurb, et meid siin väikses riigis nii palju on. Igal inimesel on oma lugu, oma taak kanda. Omad põhjused, miks on selleni jõutud, oma taustsüsteem.

Oma teekonnal puutusin sel suvel kokku ka natuke prominentsema inimesega, kes samuti mängurluse küüsi on langenud. See kogemus polnud aga kahjuks lõpuni positiivne. Algus oli tore. Võtsin temaga sotsiaalmeedias ühendust ja rääkisin oma loo põgusalt ära. Läks vaid paar päeva ja ta vastaski! Mulle, täiesti võõrale inimesele. See oli minu esimene kokkupuude üldse mõne saatusekaaslasega. Ma tahtsin temaga lihtsalt mõtteid vahetada, kasvõi virtuaalselt ja kasvõi lihtsalt chattides. Tema aga astus sammu kaugemale ja pakkus, et me võiksime reaalselt kohtuda. See mõte tekitas veidi ärevust, aga samas tundsin, et sellest võimalusest ei saa ka loobuda. Olin nõus.

Kuid siis saabus mõneks ajaks vaikus. Kuniks paar nädalat hiljem ta teatas, et nüüd võiks siis konkreetsemalt kokku leppida kus ja millal kohtuda võiksime. Mõeldud-tehtud, aeg ja koht said paika pandud. Seejuures tuli initsiatiiv taaskord pigem tema poolt. 

Kuna töötan enamasti kodukontorist ja kodus minu olukorraga endiselt kursis ei olda, pidin midagi välja mõtlema. Eks siis saigi välja mõeldud, et sel päeval on oluline koosolek ja vaja siiski kontorisse minna. Nii ma siis sel päeval üle pika aja linna jõudsingi. Kohtumine pidi toimuma kell 14:00.

Olin aegsasti juba 13:45 kohal, võtsin ilusasti nurgalaua, et ümbrust jälgida ja et märkaksin, kui ta saabub. Tellisin pelmeenid ja kalja, et vähemalt midagigi süüa ka. Söögiisuga oli sel ajal pigem kehvasti ja ootusärevus ei teinud seda olukorda paremaks.

Söök-jook saabusid peagi. Nii aeglaselt pole ma vist iialgi söönud, samal ajal pidevalt enda ümbrust jälgides. Ainus mõte oligi peas see, et kas ma ikka ta ära tunnen ja kas tema saab aru, et just mina siin nurgalauas olen mina. Kell sai vaikselt juba 14:05, 14:10...söök-jook said tarbitud, aga teda ei olnud endiselt... Võtsin oma telefoni, lootuses, et ehk on seal mingitki märki. Aga ei olnud...

Kui kell juba 14:30 sai, siis sain aru, et teda ilmselt ei tule. Jätsin talle messengeri ka mõned teated ja lahkusin.

Paar päeva hiljem oli näha, et ta oli mu teated kätte saanud, kuid mingit reaktsiooni sealt enam ei tulnud. Saatsin siis lõpetuseks omalt poolt viimase mõttetera... "Püüan mõelda, et mis juhtus või kas tegin ise midagi valesti, aga päris täpselt aru ei saa. Aga ju siis pidi see niimoodi minema."

Ja nii see lugu lõppeski. Rohkem ei ole ta minuga enam ühendust võtnud. Pole võtnud vaevaks mitte midagi selgitada. Eks omamoodi kogemus seegi.

Olen mõelnud, et ma tahaksin kunagi saada mängusõltlaste kogemusnõustajaks. Sest see kõik läheb mulle väga hinge. Mõistan, kui raske see periood on, kui keeruline on üle olla häbist, valehäbist, hirmudest.

Eks omamoodi esimene samm on ka see blogi siin, mis aitab mul ennast analüüsida ja ehk on abiks ka neile kõigile, kes sarnases olukorras. Meid on tegelikult palju. Me ei tohiks jääda üksinda oma mõtete ja tunnetega. Me vajame nende abi, kes meid mõista suudavad. Nende abi, kes ei jaga katteta lubadusi. Nende abi, kes hoolivad. Me vajame inimesi.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, sõltuvus  

 


pühapäev, 20. september 2020



    
Hetk, mil reaalsus kohale jõudis 




 "Suppi ei süüa kunagi kuumalt!" ütles juba vanarahvas.

Mis mõttes ei süüa? Vahel süüakse nii kuuma suppi, mis veel keeb. Alati ei saa pead õlgade vahele tõmmata ja siis loota, et asjad laabuvad. Ise. Vaikselt. Tähelepanuta. Ei laabu. Mõnikord on jah targem korra hinge tõmmata ja puh-puh teha. Ent teinekord andke aga see supipott siia...

Kuidas saab elada vaikselt, lootes, et iga halb asi läheb mööda, saab otsa või lihtsalt ajapikku unustatakse. Jah, see kõik juhtub nagunii. 

Pühapäeva õhtu. Veebruar. Väljas on sel aastal erakordselt soe talv, samas meeletult tuuline. Sama suured tormid pekslevad ka minu peas ja hinges. Ma tunnen, et asjad on käest ära läinud. Viimaste kuude sammud on kõik viinud mind vales suunas.

Käimas on Real Madrid vs Celta Vigo vaheline mäng La Ligas. Seis on 2:1 Reali kasuks ja mängida on jäänud veel 10 minutit. Ees terendab suur rahasüst  minu hommikul mängu pandud 100 EUR panusest on saamast 1077,64 EUR: neli pakutud tulemust on juba täppi läinud ja nüüd ongi vaja veel Reali võitu. Kuid seda ei tule  väike libastumine kaitses ja Celta lööb 85. minutil 2:2. Real küll üritab veel, aga reaalsete võimalusteni enam ei jõua.

Hinge saabus täielik vaikus, see oli järjekordne viimase hetke tagasilöök. Seekord oli see aga lõplik. Otsus tuli väga kiiresti  kõik ennustusportaalid said rahast tühjaks tehtud, kõikjale keelud peale pandud. Sisse sai võetud apteegikapist leitud Actifed (väga hea uinutava iseloomuga nohurohi) ja ära magama mindud.

Ennustuspileti pilt on siin...












    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: sõltuvus, vaim  

 




kolmapäev, 16. september 2020



   
Mõju 




Kolmapäevaõhtu, sume õhtu. Suure tõenäosusega selle suve viimane mõnus õhtu. Aga mitte minu olukorra tõttu vaid seekord ilma tõttu.

Kuidas aga kõik need sündmused, halvad valikud ja eks teatud määral ka ebaõnn mind ja mu igapäevaelu mõjutanud on?

Mu elu on muutunud ääretult palju. Mu elu on muutunud distsiplineeritumaks kui eales varem. Poes käin sisuliselt vaid nimekirja alusel, ostud teen kõik kaalutletult, eelistades alati sooduspakkumisi. Kodus kustutan alati tule, kui lahkun ruumist. Kontoris käin nii vähe kui võimalik ja üritan asjad aetud saada kodukontoris (transpordiraha säästes). Kõik mu kulud ja tulud on sisse kantud vastavasse telefoniäppi, arvutis on suureks sõbraks mulle saanud Excel. Otsin ja õnneks aegajalt ka leian päris palju lisatööd.

Muidugi tuleb ikka ja jälle nõrkusehetki ette, mil tunnen, et enam ei jaksa. Aga hommikul ärgates tunnen taas jõudu edasi võidelda, edasi pingutada.

Tegelikkuses olen ühe asjaolu vahepeal kirjutamata jätnud - ma suutsin lisatöödega septembrikuu ära päästa! Mul ei ole endiselt mitte ühtegi jooksvat võlgnevust ega mite ühtegi hoiatust.

Võitlus jätkub...



    8 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: vaim  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 





esmaspäev, 28. september 2020



   
Kiirlaenufirmade ärimudel 




Mõni aeg tagasi, keset suve saatsin kümnele erinevale laenuandjale kirja, kus rääkisin ausalt ja konkreetselt ära, mis seisus ma olen. Tegin neile kõigile ka ühesuguse pakkumise, kus palusin, et vähemalt ajutiselt saaksin maksta 3 korda väiksemat kuutasu, kui praegu graafikuga ette nähtud. Need firmad olid: credit24, credit.ee, placet group (siia alla kuuluvad smsmoney, smsraha ja laen.ee), bondora, bigbank, punk finance, bestcredit, ferratum, raha24 ja omaraha. Enamus neist pidas vajalikuks vähemalt midagigi vastata, enamasti anti lihtsalt viisakalt teada, et mingeid kokkuleppeid nemad ei sõlmi ja X päeva jooksul ütlevad nõude üles, kui võlgnevused tekivad. Punk finance ja credit24 olid ainsad, kes pakkusid mingeid kompromissvariante. Täiesti vastamata jätsid credit.ee, bestcredit ja placet group. Reageerimise tipptase aga oli tegelikult ferratum, kelle juures on mul avatud krediidikonto. Nad küll vastasid mulle, et jah, saame aru, aga maksma peate ikkagi. Aga reaalselt tõstsid nad mul selle kõige peale hoopis krediidilimiiti! Pidevalt räägitakse sellest, et laenuvõtja peaks käituma vastutustundlikult, aga tundub, et laenuandjatele see info vist kohale jõudnud pole... Samamoodi on mul kõigis teistes krediidikontot pakkuvates firmades see endiselt avatud, kuigi olen neile teada andnud, et olen suures plaanis maksejõuetu. Oma kirjas ma ei jätnud see juures mitte midagi rääkimata. Rääkisin ausalt, et mu kohustuste summa on oluliselt suurem kui sissetulekute summa, mainisin ära ka laenuandjate hulga ja lepingute arvu, kuid ka see ei pannud mu krediite mitte kuidagi lukku... Endiselt oleks võimalik mul ka tänasel päeval sisuliselt 3000 EUR võtta kasutusele selliselt, et mingeid küsimusi ei küsitaks. Tehakse ilmselt vaid päring maksehäireregistrisse ja kuna seal mul probleeme endiselt ei ole, siis kantaks mulle see summa automaatselt kontole.

Tundub mõistlik? Vist ei?



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants, kiirlaenud  

 




reede, 25. september 2020



   
Rahapesu kahtlustus 




Kuigi mu mängurikarjäär sai veebruaris juba lõpu, siis sain ma aprillis ootamatu kirja ühest Eesti pangast. Sellest kirjast võib siis järeldada, et rahapesu tõkestamise ja kontrollimisega tegeletakse vähemalt mingilgi määral päris tõhusalt...

Kuna minu igakuine sissemaksete ja väljamaksete summa ligines seal 20 000 EUR kanti, siis eks ma selle tõttu kuidagi neile silma jäin. Tagantjärgi mõeldes tuleb igatahes üsnagi kõhe tunne peale.




Kiri ise oli selline.



Pöördume Teie poole selleks, et täpsustada Teie andmeid. Erinevate õigusnormide täitmiseks järgime tunne oma klienti põhimõtet ja seetõttu pöördume aeg-ajalt klientide poole andmete uuendamiseks või konkreetseid tehinguid täpsustavate küsimustega. 
Palume Teil selgitada raha algset päritolu: NORDEA  kontol, COOP kontol ja LHV kontol. Selleks edastage meile kellelt antud raha pärineb ja mille eest Te selle saite. (konto väljavõte)
Küsime Teilt lisainfot ettevõttelt TRUSTLY GROUP AB toimunud laekumise kohta 01.05.2019  16.04.2020. Palun täpsustage, millise kauba/teenuse eest toimus laekumine ja edastage meile selle tehingu alusdokumendid (leping/arve) 
Küsime Teilt lisainfot ettevõttelt EARTHPORT LTD toimunud laekumise kohta 01.05.2019  16.04.2020. Palun täpsustage, millise kauba/teenuse eest toimus laekumine ja edastage meile selle tehingu alusdokumendid (leping/arve) 


Andmete küsimise nõue tuleneb rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadusest. Selle kohaselt peab finantsasutustel olema põhjalik ülevaade oma klientidest ja arusaam nendega seotud isikutest, kliendi tegevusalast, maksetavadest ning vara päritolust. See on täiesti tavapärane protsess, et pöördume klientide poole täiendavate küsimustega. Loodame Teie koostööle ja mõistvale suhtumisele.  


Minu vastus neile oli aus ja otsekohene...

Mõistan, miks olen teie huviorbiiti sattunud, kuid siinkohal pean vajalikuks vastata järgnevalt: ma olin pikka aega hasartmängusõltlane. Nendes tehingutes ei ole mitte midagi ebaseaduslikku, need on suures osas erinevad (kiir)laenud.

Kui olin lisanud ka vajalikud ja nõutud dokumendid, lõppes ka uurimine...

Täname Teid vastuse eest



Täiendavaid küsimusi Pangal Teie arvelduskonto kohta hetkel ei ole

Kokkuvõttes võib ka täiesti tavaline kodanik jääda rahapesuradarile, langeda uurimise alla... Sel hetkel jõudis mu tegude mastaapsus mulle lõplikult kohale.










    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: finants  

 


teisipäev, 22. september 2020



   
Inimesed 




Olen nende mõne blogipidamisnädalaga saanud väga palju kirju ja kommentaare saatusekaaslastelt. Ühelt poolt on see kahtlemata äärmiselt kurb, et meid siin väikses riigis nii palju on. Igal inimesel on oma lugu, oma taak kanda. Omad põhjused, miks on selleni jõutud, oma taustsüsteem.

Oma teekonnal puutusin sel suvel kokku ka natuke prominentsema inimesega, kes samuti mängurluse küüsi on langenud. See kogemus polnud aga kahjuks lõpuni positiivne. Algus oli tore. Võtsin temaga sotsiaalmeedias ühendust ja rääkisin oma loo põgusalt ära. Läks vaid paar päeva ja ta vastaski! Mulle, täiesti võõrale inimesele. See oli minu esimene kokkupuude üldse mõne saatusekaaslasega. Ma tahtsin temaga lihtsalt mõtteid vahetada, kasvõi virtuaalselt ja kasvõi lihtsalt chattides. Tema aga astus sammu kaugemale ja pakkus, et me võiksime reaalselt kohtuda. See mõte tekitas veidi ärevust, aga samas tundsin, et sellest võimalusest ei saa ka loobuda. Olin nõus.

Kuid siis saabus mõneks ajaks vaikus. Kuniks paar nädalat hiljem ta teatas, et nüüd võiks siis konkreetsemalt kokku leppida kus ja millal kohtuda võiksime. Mõeldud-tehtud, aeg ja koht said paika pandud. Seejuures tuli initsiatiiv taaskord pigem tema poolt. 

Kuna töötan enamasti kodukontorist ja kodus minu olukorraga endiselt kursis ei olda, pidin midagi välja mõtlema. Eks siis saigi välja mõeldud, et sel päeval on oluline koosolek ja vaja siiski kontorisse minna. Nii ma siis sel päeval üle pika aja linna jõudsingi. Kohtumine pidi toimuma kell 14:00.

Olin aegsasti juba 13:45 kohal, võtsin ilusasti nurgalaua, et ümbrust jälgida ja et märkaksin, kui ta saabub. Tellisin pelmeenid ja kalja, et vähemalt midagigi süüa ka. Söögiisuga oli sel ajal pigem kehvasti ja ootusärevus ei teinud seda olukorda paremaks.

Söök-jook saabusid peagi. Nii aeglaselt pole ma vist iialgi söönud, samal ajal pidevalt enda ümbrust jälgides. Ainus mõte oligi peas see, et kas ma ikka ta ära tunnen ja kas tema saab aru, et just mina siin nurgalauas olen mina. Kell sai vaikselt juba 14:05, 14:10...söök-jook said tarbitud, aga teda ei olnud endiselt... Võtsin oma telefoni, lootuses, et ehk on seal mingitki märki. Aga ei olnud...

Kui kell juba 14:30 sai, siis sain aru, et teda ilmselt ei tule. Jätsin talle messengeri ka mõned teated ja lahkusin.

Paar päeva hiljem oli näha, et ta oli mu teated kätte saanud, kuid mingit reaktsiooni sealt enam ei tulnud. Saatsin siis lõpetuseks omalt poolt viimase mõttetera... "Püüan mõelda, et mis juhtus või kas tegin ise midagi valesti, aga päris täpselt aru ei saa. Aga ju siis pidi see niimoodi minema."

Ja nii see lugu lõppeski. Rohkem ei ole ta minuga enam ühendust võtnud. Pole võtnud vaevaks mitte midagi selgitada. Eks omamoodi kogemus seegi.

Olen mõelnud, et ma tahaksin kunagi saada mängusõltlaste kogemusnõustajaks. Sest see kõik läheb mulle väga hinge. Mõistan, kui raske see periood on, kui keeruline on üle olla häbist, valehäbist, hirmudest.

Eks omamoodi esimene samm on ka see blogi siin, mis aitab mul ennast analüüsida ja ehk on abiks ka neile kõigile, kes sarnases olukorras. Meid on tegelikult palju. Me ei tohiks jääda üksinda oma mõtete ja tunnetega. Me vajame nende abi, kes meid mõista suudavad. Nende abi, kes ei jaga katteta lubadusi. Nende abi, kes hoolivad. Me vajame inimesi.



    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: inimesed, sõltuvus  

 


pühapäev, 20. september 2020



    
Hetk, mil reaalsus kohale jõudis 




 "Suppi ei süüa kunagi kuumalt!" ütles juba vanarahvas.

Mis mõttes ei süüa? Vahel süüakse nii kuuma suppi, mis veel keeb. Alati ei saa pead õlgade vahele tõmmata ja siis loota, et asjad laabuvad. Ise. Vaikselt. Tähelepanuta. Ei laabu. Mõnikord on jah targem korra hinge tõmmata ja puh-puh teha. Ent teinekord andke aga see supipott siia...

Kuidas saab elada vaikselt, lootes, et iga halb asi läheb mööda, saab otsa või lihtsalt ajapikku unustatakse. Jah, see kõik juhtub nagunii. 

Pühapäeva õhtu. Veebruar. Väljas on sel aastal erakordselt soe talv, samas meeletult tuuline. Sama suured tormid pekslevad ka minu peas ja hinges. Ma tunnen, et asjad on käest ära läinud. Viimaste kuude sammud on kõik viinud mind vales suunas.

Käimas on Real Madrid vs Celta Vigo vaheline mäng La Ligas. Seis on 2:1 Reali kasuks ja mängida on jäänud veel 10 minutit. Ees terendab suur rahasüst  minu hommikul mängu pandud 100 EUR panusest on saamast 1077,64 EUR: neli pakutud tulemust on juba täppi läinud ja nüüd ongi vaja veel Reali võitu. Kuid seda ei tule  väike libastumine kaitses ja Celta lööb 85. minutil 2:2. Real küll üritab veel, aga reaalsete võimalusteni enam ei jõua.

Hinge saabus täielik vaikus, see oli järjekordne viimase hetke tagasilöök. Seekord oli see aga lõplik. Otsus tuli väga kiiresti  kõik ennustusportaalid said rahast tühjaks tehtud, kõikjale keelud peale pandud. Sisse sai võetud apteegikapist leitud Actifed (väga hea uinutava iseloomuga nohurohi) ja ära magama mindud.

Ennustuspileti pilt on siin...












    Kommentaare ei ole:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: sõltuvus, vaim  

 




kolmapäev, 16. september 2020



   
Mõju 




Kolmapäevaõhtu, sume õhtu. Suure tõenäosusega selle suve viimane mõnus õhtu. Aga mitte minu olukorra tõttu vaid seekord ilma tõttu.

Kuidas aga kõik need sündmused, halvad valikud ja eks teatud määral ka ebaõnn mind ja mu igapäevaelu mõjutanud on?

Mu elu on muutunud ääretult palju. Mu elu on muutunud distsiplineeritumaks kui eales varem. Poes käin sisuliselt vaid nimekirja alusel, ostud teen kõik kaalutletult, eelistades alati sooduspakkumisi. Kodus kustutan alati tule, kui lahkun ruumist. Kontoris käin nii vähe kui võimalik ja üritan asjad aetud saada kodukontoris (transpordiraha säästes). Kõik mu kulud ja tulud on sisse kantud vastavasse telefoniäppi, arvutis on suureks sõbraks mulle saanud Excel. Otsin ja õnneks aegajalt ka leian päris palju lisatööd.

Muidugi tuleb ikka ja jälle nõrkusehetki ette, mil tunnen, et enam ei jaksa. Aga hommikul ärgates tunnen taas jõudu edasi võidelda, edasi pingutada.

Tegelikkuses olen ühe asjaolu vahepeal kirjutamata jätnud - ma suutsin lisatöödega septembrikuu ära päästa! Mul ei ole endiselt mitte ühtegi jooksvat võlgnevust ega mite ühtegi hoiatust.

Võitlus jätkub...



    8 kommentaari:       

Saada see meiliga

BlogThis!

Jagage Twitteris

Jaga Facebookis

Jagage Pinterestis
  
 Sildid: vaim  

 

Uuemad postitused  Vanemad postitused  Avaleht 



Tellimine: Postitused (Atom) 